НАРОДНО СЪБРАНИЕ
Вх. № 48-202-01-15
Дата: 25.10.2022 г.    16:19 ч.

Република българия
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ

                        ДО
ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА 
НАРОДНОТО СЪБРАНИЕ

г-н ВЕЖДИ РАШИДОВ
УВАЖАЕМИ ГОСПОДИН РАШИДОВ,
На основание чл. 87, ал. 1 от Конституцията на Република България изпращам Ви одобрения с Решение  819 на Министерския съвет от 2022 г. проект на Закон за изменение и допълнение на Наказателния кодекс.
Приложения: 
1. Мотиви към проекта на Закон за изменение и допълнение на Наказателния кодекс.
2. Частична предварителна оценка на въздействието.
3.	Справка от Министерството на правосъдието за съответствие с Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и с практиката на Европейския съд по правата на човека.
4. Справка за съответствие с правото на Европейския съюз.
5. Справка за постъпилите предложения от обществените консултации.
6. Справка за отразяване на становищата, получени след съгласуване на законопроекта.

МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ:

Р Е П У Б Л И К А   Б Ъ Л Г А Р И Я
М И Н И С Т Е Р С К И   С Ъ В Е Т
Препис

Р Е Ш Е Н И Е   № 819

от     24 октомври     2022 година

ЗА одобряване на законопроект

На основание чл. 87, ал. 1 от Конституцията на Република България

М И Н И С Т Е Р С К И Я Т    С Ъ В Е Т
Р Е Ш И:

1. Одобрява проекта на Закон за изменение и допълнение на Наказателния кодекс.
2. Предлага на Народното събрание да разгледа и приеме законопроекта по т. 1.
3. Министърът на правосъдието да представи законопроекта по т. 1 в Народното събрание.

МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ: /п/ Гълъб Донев

ЗА ГЛАВЕН СЕКРЕТАР НА
МИНИСТЕРСКИЯ СЪВЕТ: /п/ Росен Кожухаров
Вярно,
ДИРЕКТОР НА ДИРЕКЦИЯ
“ПРАВИТЕЛСТВЕНА КАНЦЕЛАРИЯ”: 
/Веселин Даков/

Р Е П У Б Л И К А   Б Ъ Л Г А Р И Я
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
Проект

З А К О Н

ЗА ИЗМЕНЕНИЕ И ДОПЪЛНЕНИЕ НА НАКАЗАТЕЛНИЯ КОДЕКС
(Обн., ДВ, бр. 26 от 1968 г.; попр., бр. 29 от 1968 г.; изм. и доп., бр. 92 от 1969 г., бр. 26 и 27 от 1973 г., бр. 89 от 1974 г., бр. 95 от 1975 г., 
бр. 3 от 1977 г., бр. 54 от 1978 г., бр. 89 от 1979 г., бр. 28 от 1982 г.; попр., бр. 31 от 1982 г.; изм. и доп., бр. 44 от 1984 г., бр. 41 и 79 от 1985 г.; попр., бр. 80 от 1985 г.; изм. и доп., бр. 89 от 1986 г.; попр., 
бр. 90 от 1986 г.; изм. и доп., бр. 37, 91 и 99 от 1989 г., бр. 10, 31 и 81 от 1990 г., бр. 1 и 86 от 1991 г.; попр., бр. 90 от 1991 г.; изм. и доп., 
бр. 105 от 1991 г., бр. 54 от 1992 г., бр. 10 от 1993 г., бр. 50 от 1995 г.; Решение № 19 на Конституционния съд от 1995 г. - бр. 97 от 1995 г.; изм. и доп., бр. 102 от 1995 г., бр. 107 от 1996 г., бр. 62 и 85 от 1997 г.; Решение № 19 на Конституционния съд от 1997 г. - бр. 120 от 1997 г.; изм. и доп., бр. 83, 85, 132, 133 и 153 от 1998 г., бр. 7, 51 и 81 от 
1999 г., бр. 21 и 51 от 2000 г.; Решение № 14 на Конституционния съд от 2000 г. - бр. 98 от 2000 г.; изм. и доп., бр. 41 и 101 от 2001 г., бр. 45 и 92 от 2002 г., бр. 26 и 103 от 2004 г., бр. 24, 43, 76, 86 и 88 от 2005 г., бр. 59, 75 и 102 от 2006 г., бр. 38, 57, 64, 85, 89 и 94 от 2007 г, бр. 19, 67 и 102 от 2008 г., бр. 12, 23, 27, 32, 47, 80, 93 и 102 от 2009 г., бр. 26 и 32 от 2010 г., бр. 33 и 60 от 2011 г., бр. 19, 20 и 60 от 2012 г., бр. 17, 61 и 84 от 2013 г., бр. 19, 53 и 107 от 2014 г., бр. 14, 24, 41, 74, 79 и 102 от 2015 г., бр. 32 и 47 от 2016 г.; Решение № 12 на Конституционния съд от 2016 г. - бр. 83 от 2016 г.; изм. и доп., бр. 95 от 2016 г., бр. 13, 54, 85 и 101 от 2017 г., бр. 55 от 2018 г., бр. 1, 7, 16 и 83 от 2019 г., 
бр. 13, 23, 28, 88, 103 и 108 от 2020 г.; изм., бр. 9 от 2021 г.; Решение № 12 на Конституционния съд от 2021 г. - бр. 84 от 2021 г.; изм. и доп., бр. 53 от 2022 г.; Решение № 13 на Конституционния съд от 2022 г. - бр. 79 от 2022 г.)

§ 1. В чл. 142, ал. 2 се създава т. 9:
„9. деянието е извършено по расистки или ксенофобски подбуди.“
§ 2. В чл. 142а ал. 3 се изменя така:
„(3) Ако деянието по ал. 1 и 2 е извършено:
1. по отношение на бременна жена, малолетно или непълнолетно лице;
2. по отношение на лице, ползващо се с международна защита; 
3. по расистки или ксенофобски подбуди,
наказанието е лишаване от свобода от три до десет години.“
§ 3. В чл. 143 ал. 3 се изменя така:
„(3) Ако деянието по ал. 1 е извършено:
1. в условията на домашно насилие;
2. по расистки или ксенофобски подбуди, 
наказанието е лишаване от свобода от три до десет години.“
§ 4. В чл. 144 ал. 3 се изменя така:
„(3) Наказанието е лишаване от свобода до шест години, когато:
1. деецът се е заканил с убийство;
2. деянието е извършено от лице по чл. 142, ал. 2, т. 6 и 8;
3. деянието е извършено в условията на домашно насилие;
4. деянието е извършено по расистки или ксенофобски подбуди.“
§ 5. В чл. 144а, ал. 3  след думата „насилие“ се добавя „или по расистки или ксенофобски подбуди“. 
§ 6. В чл. 148, ал. 1 се правят следните изменения и допълнения:
1. В т. 3 съюзът „и” се заменя с точка и запетая.
2. В т. 4 накрая се добавя съюзът „и”.
3. Създава се т. 5:
„5. нанесена по расистки или ксенофобски подбуди,“ 
§ 7. В чл. 162 навсякъде след думата „раса“ се добавя „цвят на кожата, произход“ и след тях се поставя запетая. 
§ 8. В чл. 163, ал. 1, в основният текст думите „националната, етническата или расовата им принадлежност” се заменят с „тяхната раса, цвят на кожата, произход, народност или етническа принадлежност”.
§ 9. В чл. 164 се правят следните допълнения: 
1. В ал. 2 след думата „символи“ се поставя запетая и се добавя „гробове“.
2. Създава се ал. 3:
„(3) Наказанието е лишаване от свобода до пет години или пробация, както и глоба от пет хиляди до десет хиляди лева, когато деянието по ал. 2 е извършено по расистки или ксенофобски подбуди.“
§ 10. В чл. 172 ал. 1 се изменя така:
„(1) Който съзнателно попречи на някого да постъпи на работа или го принуди да напусне работа поради неговата народност или етническа принадлежност, раса, цвят на кожата, религия, социален произход, членуване или нечленуване в синдикална или друга организация, политическа партия, организация, движение или коалиция с политическа цел или поради неговите или на ближните му политически или други убеждения, се наказва с лишаване от свобода до три години или глоба до пет хиляди лева.“
§ 11. В чл. 216 ал. 5 се изменя така:
„(5) Наказанието е лишаване от свобода до десет години, като съдът може да постанови и лишаване от права по чл. 37, ал. 1, т. 6 и 7, когато:
1. деянието е свързано с унищожаване или повреждане на елементи от далекосъобщителната мрежа;
2. от деянието са причинени значителни вреди или са настъпили други тежки последици;
3. деянието е извършено от лице по чл. 142, ал. 2, т. 6 и 8;
4. деянието е извършено по расистки или ксенофобски подбуди.“
§ 12. В чл. 320 се създава ал. 3:
„(3) Наказанието по ал. 2 се налага и когато деянието по ал. 1 е извършено по расистки или ксенофобски подбуди.“ 
§ 13. В чл. 330, ал. 2 се създава т. 6:
„6. ако палежът е извършен по расистки или ксенофобски подбуди.“
§ 14. Член 419а се изменя така:
„Чл. 419а. (1) Който публично оправдава, отрича или грубо омаловажава извършено  престъпление по тази глава и деянието е извършено по начин, който може да създаде опасност да се упражни насилие или да се създаде омраза срещу отделни лица или групи от хора, обединени по раса, цвят на кожата, религия, произход, национална или етническа принадлежност, се наказва с лишаване от свобода от една до пет години.
(2) Наказанието по ал. 1 се налага и когато престъплението по тази глава е извършено по време на и във връзка с националсоциалистическия режим. 
(3) Който подбужда другиго към престъпление по ал. 1 и 2, се наказва с лишаване от свобода до една година.“

Законът е приет от 48-ото Народно събрание на ………..…... 2022 г. и е подпечатан с официалния печат на Народното събрание.

ПРЕДСЕДАТЕЛ НА
НАРОДНОТО СЪБРАНИЕ:

(Вежди Рашидов)

М  О  Т  И  В  И

към проекта на Закон за изменение и допълнение на Наказателния кодекс
Със законопроекта за изменение и допълнение на Наказателния кодекс (ЗИД на НК) се предлагат промени, които имат за цел да отговорят на образуваната от Европейската комисия (ЕК) процедура за нарушение № 2020/2321, за което на 18 февруари 2021 г. българската държава е информирана с Официално уведомително писмо № C (2021) 813 final от Генералния секретариат на ЕК. Процедурата е образувана за неправилно транспониране от Република България в националното законодателство на определени разпоредби от Рамково решение 2008/913/ПВР на Съвета от 28 ноември 2008 г. относно борбата с определени форми и прояви на расизъм и ксенофобия посредством наказателното право (наричано по-нататък „Рамково решение 2008/913/ПВР“ или „Рамковото решение“). По-конкретно се касае за  неправилно транспониране в националното законодателство на разпоредбите на чл. 1, параграф 1, буква „в“, чл. 1, параграф 1, буква „г“ и чл. 4 от Рамковото решение. 
Със законопроекта се цели преодоляване на конкретните критики на ЕК и пълно въвеждане в националното законодателство на разпоредбите на Рамковото решение.
Рамково решение 2008/913/ПВР е прието на 28 ноември 2008 г., за да отговори на необходимостта да се защитят правата на отделния индивид, на определени уязвими групи и на обществото като цяло, като се предвиди наказателна отговорност за особено тежките форми на расизъм и ксенофобия при зачитане на основните права на свобода на сдружаване и свобода на изразяване на мнение. С него се определя общ подход в областта на наказателното право към определени форми на расизъм и ксенофобия, по-конкретно по отношение на два вида правонарушения — расистките или ксенофобските изказвания, подбуждащи към омраза, и престъпленията от омраза, подбудени от расистки или ксенофобски предразсъдъци. 
Рамково Решение 2008/913/ПВР не дава легално определение на понятията „расизъм“ и „ксенофобия“. Според Международната конвенция за ликвидиране на всички форми на расова дискриминация терминът „расова дискриминация” означава всяко различие, изключване, ограничение или предпочитание на основата на раса, цвят, потекло или национален или етнически произход, което има за цел или резултат да унищожи или навреди на признаването, ползването или упражняването на равна основа на правата на човека и основните свободи в политическата, икономическата, социалната, културната или която и да е друга област на обществения живот. Понятието „ксенофобия“ има гръцки произход и буквално означава „страх от чужденци”, като това е проява на постоянна ирационална или прекомерна ненавист или страх към чужденци.  
На национално равнище в мотивите на някои съдебни решения понятията „расизъм“ и „ксенофобия“ са разгледани, като им е придадено определено съдържание. Под „расизъм“ се разбира „политика на преследване, унижаване, насилие, подстрекаване към вражда и омраза спрямо личности, обществени групи, части от населението или групи хора според цвета на кожата, етническата, религиозната или националната принадлежност“ (ОС – Враца, Решение № 75 от 11.10.2017 г. по ВНОХД № 493/2017 г.). „Ксенофобията“ се дефинира традиционно от съда като омраза или ненавист към чужденците (ОС – Враца, Решение № 75 от 11.10.2017 г. по ВНОХД № 493/2017 г. и РС – Шумен, Присъда № 3 от 16.01.2018 г. по НОХД № 1355/2017 г.). В свое Решение № 145 от 8 юли 2019 г. ВКС също  приема по пътя на етимологичното тълкуване, че понятието „ксенофобия“ се отнася само до посегателства над чужденци или групи, възприемани от дееца като такива, поради наличие на някой или някои от признаците, изброени в рамковото решение. 
Във връзка с това като расистки се разглеждат подбудите, когато деянието е извършено на основата на действителна или предполагаема расова или етническа принадлежност на пострадалото лице, неговата националност или религия. Ксенофобски са подбудите, когато деянието не е мотивирано от действителна или предполагаема расова или етническа принадлежност на пострадалото лице, нито от неговите действителни или предполагаеми националност, произход или вероизповедание, а от самия факт, че то е възприето като чужденец, независимо дали действително е или не е такъв.
I. Tранспониране на чл. 1, параграф 1, буква „в“ от Рамково решение 2008/913/ПВР:   
Съгласно чл. 1, параграф 1, буква „в“ от Рамковото решение държавите членки са длъжни да преследват наказателно публичното оправдаване, отричане и грубо омаловажаване на престъпления на геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления така, както са определени в Римския статут на Международния наказателен съд, насочени срещу група лица или член на такава група, определена по отношение на раса, цвят на кожата, религия, произход, национална и етническа принадлежност, когато действието е извършено по начин, който може да подтикне към насилие или омраза срещу такава група или член на такава група.
Критиката на ЕК е, че в настоящата си редакция чл. 419а, ал. 1 от НК, който беше приет през 2011 г., за да въведе изискванията на Рамковото решение, изисква деянието реално да е „създало опасност да се упражни насилие“, което е различно от стандарта на Рамковото решение „деянието да е извършено по начин, който може да подтикне към насилие или омраза срещу такава група или член на такава група“. Според ЕК чл. 419а, ал. 1 от НК съдържа допълнително условие, тъй като съгласно Рамковото решение опасността от насилие не следва да се е осъществила. Също така ЕК отбелязва, че чл. 419а от НК се отнася единствено до престъпленията в раздел І на глава четиринадесета „Престъпления против мира и човечеството“. Във връзка с това констатира, че „по този начин е пропуснато да се направи позоваване на престъплението „геноцид“ и на „военни престъпления“, както се изисква в Рамковото решение.
Предложената редакция на чл. 419а, ал. 1 от НК транспонира чл. 1, параграф 1, буква „в“ от Рамковото решение чрез изменение в няколко насоки:  
•	Замяна на израза „с това създаде опасност“ с израза „деянието е извършено по начин, който може да създаде опасност“. В актуалната си редакция чл. 419а, ал. 1 от НК е от категорията на резултатните застрашаващи престъпления, докато чл. 1, параграф 1, буква „в“ от Рамковото решение изисква престъплението да е формално. Това налага наказателноправната закрила да се „изведе“ на един по-ранен етап на застрашаване на обществените отношения, преди да е налице реална опасност да се упражни насилие или да се създаде омраза срещу отделни лица или групи от хора, обединени по раса, цвят на кожата, религия, произход, национална или етническа принадлежност. По този начин се реферира към особеностите на изпълнителното деяние, а не към очертаване на конкретен престъпен резултат. 
•	Стесняване на приложното поле на разпоредбата на чл. 419а от НК чрез конкретизиране на начина на извършване на деянието, а именно „публично“ оправдаване, отричане или грубо омаловажаване. Посредством стесненото приложно поле на разпоредбата се търси по-голям баланс между необходимостта от осигуряване на наказателноправна защита срещу такива противоправни  прояви и конституционно гарантираните свобода на мнение и свобода на изразяване. Предложената формулировка възпроизвежда текста на Рамковото решение, като по този начин при трансгранични случаи ще се ограничи рискът от отказ на молби за правна помощ поради липса на двойна наказуемост. 
•	С оглед на изпълнението на изискванията на ЕК изразът  „престъпление против мира и човечеството“ е заменен с „престъпление по тази глава“, за да се удовлетворят очакванията на ЕК.  
II. Tранспониране на чл. 1, параграф 1, буква „г“ от Рамково решение 2008/913/ПВР: 
Член 1, параграф 1, буква „г“ от Рамковото решение изисква от държавите членки да криминализират публичното оправдаване, отричане и грубо омаловажаване на престъпления срещу мира, военни престъпления и престъпления срещу човечеството така, както са определени в чл. 6 от Хартата на Международния военен трибунал, приложена към Лондонското споразумение от 8 август 1945 г., насочено срещу група лица или член на такава група, определена по отношение на раса, цвят на кожата, религия, произход, национална и етническа принадлежност, когато действието е извършено по начин, който може да подтикне към насилие или омраза срещу такава група или член на такава група. 
В мотивите по процедурата за нарушение ЕК отбелязва, че Рамковото решение не изисква буквално транспониране на чл. 1, параграф 1, буква „г“, като е възможно държавите членки да използват други формулировки за позоваване на тези престъпления. Като алтернатива на препращането към Хартата на Международния военен трибунал, приложена към Лондонското споразумение от 8 август 1945 г., Комисия предлага да бъде използвана формулировката „престъпления, извършени от националсоциалистическия режим“, доколкото националните разпоредби трябва да показват ясно, че инкриминирането на деянията по чл. 1, параграф 1, буква „г“ от Рамковото решение обхваща конкретни исторически събития и престъпления, извършени при нацисткия режим. Според ЕК тази разпоредба от Рамковото решение не е въведена в националното законодателство, тъй като в чл. 419а от НК България е пропуснала да реферира към престъпленията, извършени от военните престъпници от европейските държави от Оста.
Предложената нова ал. 2 на чл. 419а от НК транспонира чл. 1, параграф 1, буква „г“ от Рамковото решение, като предвижда, че наказанието по ал. 1 на същата разпоредба ще се налага и когато престъплението по глава четиринадесета е извършено „по време на и във връзка с националсоциалистическия режим“.
III. Tранспониране на чл. 4 от Рамково решение 2008/913/ПВР: 
Съгласно чл. 4 от Рамковото решение държавите членки са длъжни да гарантират, че „расистките и ксенофобските мотиви са разглеждани като утежняващо обстоятелство или, при невъзможност, са взети под внимание от съдилищата при определяне на размера на санкциите“. За тази цел държавите членки следва или да определят расистките и ксенофобските предразсъдъци на извършителя като конкретно отегчаващо обстоятелство, или, като алтернатива, да гарантират, че националните съдилища имат възможност да проверяват наличието на евентуални такива подбуди и ако съществуват, да ги санкционират по съответния начин. 
Европейската комисия отправя критики за неточно въвеждане на чл. 4 от Рамковото решение с аргумента, че макар чл. 54, ал. 1 от НК да вменява общо задължение на съдебните органи да вземат предвид „отегчаващите вината обстоятелства“, българското законодателство не предвижда изрична възможност расистките или ксенофобските предразсъдъци да бъдат взети под внимание при определянето на наказанието за престъпление, извършено с такива дискриминационни подбуди.  В този смисъл ЕК приема, че „България е транспонирала правилно единствено задължението за инкриминиране на расистките и ксенофобските предразсъдъци като подбуди за престъпленията по 
чл. 116, ал. 1, т. 11, чл. 131, ал. 1, т. 12 и чл. 162, ал. 2 от НК, но не е транспонирала това задължение за други видове престъпления, мотивирани от предразсъдъци“.
Настоящият законопроект предвижда въвеждането на расистките и ксенофобски предразсъдъци като съставомерни признаци и в други престъпни състави от Особената част на НК, по подобие на вече съществуващите чл. 116, ал. 1, т. 11 от НК и чл. 131, ал. 1, т. 12 от НК. Преценено е от законодателя, че такива предразсъдъци могат да подбудят осъществяването на относително малък дял от престъпления като отвличане (чл. 142 от НК); противозаконно лишаване от свобода 
(чл. 142а от НК); принуда (чл. 143 от НК); закана (чл. 144 от НК); следене (чл. 144а от НК); обида (чл. 148 от НК); оскверняване, унищожаване или повреждане на религиозен храм, молитвен дом, светилище, гробове или надгробни паметници (чл. 164, ал. 2 от НК), противозаконно унищожаване или повреждане на чужда движима или недвижима вещ (чл. 216 от НК), явно подбуждане към извършване на престъпление 
(чл. от НК 320) и палеж (чл. 330 от НК). Във връзка с това квалифицираните състави, уреждащи посочените по-горе престъпления, са допълнени с нови точки, предвиждащи по-тежко наказание при извършване на деянието „по расистки или ксенофобски подбуди“.
Член 162, чл. 163, ал. 1 и чл. 172, ал. 1 от НК също търпят изменения и допълнения с настоящия законопроект, макар и не във връзка с образуваната от ЕК процедура за нарушение. Целта е уеднаквяване на признаците на пострадалите лица с тези по чл. 419а от НК. Предвид това признаците по чл. 162 от НК и 163 от НК се допълват с “цвят на кожата” и “произход”, а тези по чл. 172 от НК – с “цвят на кожата”.
В заключение считаме, че предложеният в отговор на образуваната от ЕК наказателна процедура проект на Закон за изменение и допълнение на Наказателния кодекс ще постигне заложената цел да осигури правилното въвеждане в националното законодателство на разпоредбите на чл. 1, параграф 1, буква „в“; чл. 1, параграф 1, буква „г“ и чл. 4 от Рамковото решение и прекратяване на процедура за нарушение № 2020/2321 по описа на ЕК.
Очакваните резултати от прилагането на настоящия законопроект е в пълна степен да бъдат защитени правата на отделния индивид, на групите и на обществото като цяло. От една страна, в пълна степен ще се наказват расистките и ксенофобските изказвания, подбуждащи към омраза, и престъпленията от омраза по расистки и ксенофобски подбуди, а от друга страна, ще се постигне баланс със зачитането на едни от основните права на човека – правото на свобода на сдружаване и свобода на изразяване на мнение.
Предвижда се осъществяването на дейността по законопроекта да се извършва в рамките на предвидените на структурите финансови средства.
Законопроектът не съдържа разпоредби, свързани с въвеждането на регулаторни режими.
Проектът на закон съдържа разпоредби, въвеждащи актове на Европейския съюз, поради което е изготвена таблица за съответствие с правото на ЕС.
Към законопроекта е приложена справка за съответствието му с Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и с практиката на Европейския съд по правата на човека.
МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ: