НАРОДНО СЪБРАНИЕ
Вх. № 48-202-01-4
Дата: 24.10.2022 г.         13:21 ч.

Република българия
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ

                        ДО
ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА 
НАРОДНОТО СЪБРАНИЕ
г-н ВЕЖДИ РАШИДОВ

УВАЖАЕМИ ГОСПОДИН РАШИДОВ,
На основание чл. 87, ал. 1 от Конституцията на Република България изпращам Ви одобрения с Решение  709 на Министерския съвет от 2022 г. проект на Закон за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения.
Приложения: 
1.	Мотиви към проекта на Закон за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения.
2.	Цялостна предварителна оценка на въздействието.
3.	Справка от Министерството на правосъдието за съответствие с Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и с практиката на Европейския съд по правата на човека.
4.	Справка за съответствие с правото на Европейския съюз.
5.	Справка за постъпилите предложения от обществените консултации.
6.	Справка за отразяване на становищата, получени след съгласуване на законопроекта.

МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ:

Р Е П У Б Л И К А   Б Ъ Л Г А Р И Я
М И Н И С Т Е Р С К И   С Ъ В Е Т
Препис

Р Е Ш Е Н И Е  № 709

от    29    септември    2022 година

ЗА одобряване на законопроект

На основание чл. 87, ал. 1 от Конституцията на Република България

М И Н И С Т Е Р С К И Я Т    С Ъ В Е Т
Р Е Ш И:

1. Одобрява проекта на Закон за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения.
2. Предлага на Народното събрание да разгледа и приеме законопроекта по т. 1.
3. Министърът на правосъдието да представи законопроекта по т. 1 в Народното събрание.

МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ: /п/ Гълъб Донев

ГЛАВЕН СЕКРЕТАР НА
МИНИСТЕРСКИЯ СЪВЕТ: /п/ Красимир Божанов
Вярно,
ДИРЕКТОР НА ДИРЕКЦИЯ
“ПРАВИТЕЛСТВЕНА КАНЦЕЛАРИЯ”: 
/Веселин Даков/

Р Е П У Б Л И К А   Б Ъ Л Г А Р И Я
НАРОДНО СЪБРАНИЕ
Проект

З А К О Н

за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения

ГЛАВА ПЪРВА
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ

Предмет 
Чл. 1. (1) С този закон се уреждат условията, редът и мерките за защита на лицата в публичния и в частния сектор, които подават сигнали или публично оповестяват информация за нарушения на българското законодателство или на актове на Европейския съюз, които застрашават или увреждат обществения интерес и правото на Европейския съюз, както и редът и условията за подаване и разглеждане на такива сигнали или публично оповестена информация.
(2) Този закон се прилага и за лица, свързани с лицата, които подават сигнали.
Цел 
Чл. 2. Законът има за цел да осигури защитата на лицата в публичния  и в частния сектор, които подават сигнали или публично оповестяват информация за нарушения на българското законодателство или на актове на Европейския съюз, станала им известна при или по повод изпълнение на трудовите или служебните им задължения или в друг работен контекст.
Приложно поле
Чл. 3. (1) Този закон се прилага по отношение на сигнали или публично оповестяване на информация за: 
1. нарушения на българското законодателство или на посочените в приложението към закона актове на Европейския съюз в областта на:	
а) обществените поръчки;
б) финансовите услуги, продукти и пазари и предотвратяването на изпирането на пари и финансирането на тероризма;
в) безопасността и съответствие на продуктите;
г) безопасността на транспорта;
д) опазването на околната среда;
е) радиационната защита и ядрената безопасност;
ж) безопасността на храните и фуражите, здравето на животните и хуманното отношение към тях;
з) общественото здраве;
и) защитата на потребителите;
к) защитата на неприкосновеността на личния живот и личните данни и сигурността на мрежите и информационните системи;
2. нарушения, които засягат финансовите интереси на Европейския съюз по смисъла на чл. 325 от Договора за функционирането на Европейския съюз; 
3. нарушения на правилата на вътрешния пазар по смисъла на чл. 26, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, включително правилата на Европейския съюз и българското законодателство относно конкуренцията, държавните помощи, както и нарушения, свързани с трансгранични данъчни схеми, чиято цел е да се получи данъчно предимство, което противоречи на предмета или на целта на приложимото право в областта на корпоративното данъчно облагане; 
4. извършено престъпление от общ характер, за което лице по чл. 5 е узнало във връзка с извършване на своята работа или при изпълнение на служебните си задължения. 
(2) Този закон се прилага и по отношение на сигнали или публично оповестяване на информация за нарушения на българското законодателство в областта на:
1. правилата за заплащане на дължими публичнни държавни и общински вземания; 
2. трудовото законодателство и законодателството, свързано с изпълнението на държавна служба.
(3) Когато в секторните актове на Европейския съюз, посочени в част I и II от приложението, се предвиждат специални правила относно подаването на сигнали за нарушения, прилагат се посочените в тези актове правила или националните разпоредби, които въвеждат съответните правила. Този закон се прилага, доколкото даден въпрос не е императивно уреден в тези секторни актове.
(4) Този закон не засяга: 
1. правото на работниците и служителите, както и на работодателите да се консултират със своите представителни, синдикални организации и представители по чл. 7, ал. 2 от Кодекса на труда;
2. правилата за независимост на представителните органи на работниците и служителите и на работодателите и правото им да сключват колективни трудови договори.
Изключения от приложното поле
Чл. 4. Този закон не се прилага за сигнали за нарушения:
1. на правилата за възлагане на обществени поръчки в областта на отбраната и националната сигурност, когато  те попадат в обхвата на член 346 от Договора за функционирането на Европейския съюз; 
2. на защитата на класифицирана информация по смисъла на чл. 1, 
ал. 3 от Закона за защита на класифицираната информация; 
3. които са станали известни на лица, упражняващи правна професия и за които съществува задължение по закон за опазване на професионална тайна;
4. на поверителността на здравната  информация по смисъла на чл. 27 от Закона за здравето; 
5. на тайната на съдебното съвещание; 
6. на правилата на наказателно производство.
Лица, на които се предоставя защита
Чл. 5. (1) Защита по този закон се предоставя на сигнализиращо лице от момента на подаването на сигнала или публичното оповестяване на информация за нарушение.

(2) Сигнализиращо лице по смисъла на този закон е физическо лице, което подава сигнал или публично оповестява информация за нарушение, станало му известно в качеството му на: 
1. работник, служител, държавен служител или друго лице, което полага наемен труд, независимо от характера на работата, от начина на заплащането и от източника на финансирането;
2. лице, което полага труд без трудово правоотношение и/или упражнява свободна професия и/или занаятчийска дейност;
3. доброволец или стажант;
4. съдружник, акционер, едноличен собственик на капитала, член на управителен или контролен орган на търговско дружество, член на одитния комитет на предприятие;
5. лице, което работи за физическо или юридическо лице, негови подизпълнители или доставчици;
6. кандидат за работа, участвал в конкурс или друга форма на подбор за постъпване на работа и получил в това качество информация за нарушение; 
7. работник или служител, когато информацията е получена в рамките на трудово или служебно правоотношение, което е прекратено към момента на подаване на сигнала или на публичното оповестяване.
(3) Защита по този закон се предоставя и на всяко друго сигнализиращо лице, което подава сигнал за нарушение, станало му известно в работен контекст.
(4) Защита по този закон се предоставя и на: 
1. лица, които помагат на сигнализиращото лице в процеса на подаване на сигнал; 
2. лица, които са свързани със сигнализиращото лице и които могат да бъдат подложени на ответни действия поради сигнализирането; 
3. юридически лица, в които сигнализиращото лице притежава дялово участие, за които работи или с които е свързано по друг начин в работен контекст. 

Условия за защита на лицата, подаващи сигнали за нарушения 
Чл. 6. (1) Сигнализиращото лице има право на защита, когато са налице едновременно следните условия: 
1. имало е основателна причина да счита, че информацията за нарушението в сигнала е била вярна към момента на подаването ѝ и че тази информация попада в обхвата на чл. 3;
2. е подало  сигнал за нарушение при условията на този закон. 
(2) При наличие на условията по ал. 1 право на защита има и лицето, което подава сигнал за нарушение по чл. 3 до институции, органи, служби или агенции на Европейския съюз. 
(3) Основателна причина по смисъла на ал. 1, т. 1 е налице, когато сигнализиращото лице разполага с информация за конкретни данни за твърдяното нарушение или реална опасност такова да бъде извършено, както и място и период на извършването му, когато такова е извършено. 
Условия за защита на лицата, които публично оповестяват информация за нарушения 
Чл. 7. Лице, което публично оповестява информация за нарушение, има право на защита по този закон, когато e имало основателна причина да счита, че информацията за нарушението е била вярна към момента на оповестяването ѝ и че тази информация попада в обхвата на чл. 3 и е изпълнено някое от следните условия: 
1. лицето е подало сигнал по  реда на този закон, но по сигнала не са били предприети съответни действия в сроковете, предвидени по раздел I и раздел II на глава втора;
2. лицето има основание да счита, че: 
а) нарушението може да представлява непосредствена или явна опасност за обществения интерес или съществува риск от щети, които не могат да бъдат отстранени; 
б) в случай на външно подаване на сигнал съществува риск от ответни действия или има вероятност нарушението да не бъде ефективно разгледано поради опасност от укриване или унищожаване на доказателства, съмнение за наличие на тайно споразумение между компетентния орган и извършителя на нарушението, или за съучастие на органа в нарушението, както и поради други специфични конкретни обстоятелства по случая.
Право на защита на анонимно подалия сигнал
Чл. 8. Лицата, които анонимно са подали сигнал или публично са оповестили информация за нарушения, но впоследствие са идентифицирани и са обект на ответни действия с цел отмъщение, имат право на защита, когато са налице условията по чл. 6, ал. 1 и чл. 7, ал. 1.
Забрана за отказ от права или ограничаване
Чл. 9. Правата, предоставени на лицата по този закон, не могат да бъдат ограничавани. Всяка уговорка или разпоредба, с която се изключват или ограничават правата им, е недействителна. 
Пречки за образуване на производство
Чл. 10. Не се образува производство по анонимни сигнали, както и по сигнали, отнасящи се до нарушения, извършени преди повече от две години.

ГЛАВА ВТОРА
ПОДАВАНЕ НА СИГНАЛ

Раздел I
Вътрешно подаване на сигнал

Задължени субекти
Чл. 11. (1) Задължени субекти по този закон са:
1.	работодателите в публичния сектор с изключение на общините по ал. 2;
2.	работодателите в частния сектор с 50 и повече  работници или служители;
3.	работодателите в частния сектор независимо от броя на работниците или служителите, ако осъществяваната от тях дейност попада в приложното поле на актовете на Европейския съюз, посочени в част първа буква „Б“ и част втора от приложението към чл. 3, ал. 1 и 3.

(2) Общините с население под 10 000 души или по-малко от 
50 работници или служители могат да споделят ресурси за получаване на сигнали за нарушения и за предприемане на последващи действия по тях при спазване на задължението за поверителност.
(3) Задължените субекти по ал. 1, т. 2 с общ брой от 50 до 
249 работници или служители могат да използват общ канал за вътрешно подаване на сигнал, като определят едно лице или обособено звено по чл. 13, 
ал. 1.
Изисквания за създаване на канал за вътрешно подаване на сигнал
Чл. 12. (1) Задължените субекти по чл. 11, ал. 1 създават канал за вътрешно подаване на сигнал за нарушения, който отговаря на следните изисквания: 
1. управлява се по начин, който гарантира пълнотата, целостта и поверителността на информацията и възпрепятства достъпа на неоправомощени  лица до тази информация; 
2. дава възможност за съхранение на записана на траен носител информация за провеждане на проверка по сигнала. 
(2) Задължените субекти по чл. 11, ал. 1 са длъжни да предоставят ясна и лесно достъпна информация относно възможностите и реда за подаване на сигнали. Информацията се предоставя на интернет страниците на задължените субекти, както и на видно място в офисите и работните помещения. 
Администратор на сигнали
Чл. 13. (1) Задължените субекти по чл. 11, ал. 1 определят като администратор на сигнали физическо лице или обособено звено в структурата си, което да приема и регистрира сигнали за нарушения. 
(2) Администраторите на сигнали могат да изпълняват и други дейности, възложени от работодателя, в случай че съвместяването им не води до конфликт на интереси.
(3) Администраторите на сигнали попълват декларация за липса на конфликт на интереси за всеки разгледан случай, която прилагат към комплекта от документи, постъпили към сигнала. 
(4) Функциите по приемане и регистриране на сигнали за нарушения могат да бъдат възлагани и на друго физическо или юридическо лице, включително извън структурата на задължените субекти по чл. 11, ал. 1. В този случай се прилагат ал. 5 и 6.
(5) Администраторът гарантира, че самоличността на сигнализиращото лице и на всяко друго лице, посочено в сигнала, е защитена и ограничава достъпа до сигнала на неоправомощени лица. 
(6) Администраторът незабавно изпраща потвърждение за  получаването на сигнала на сигнализиращото лице. 
Подаване на сигнал 
Чл. 14. Сигналът се подава до администратора писмено или устно, по телефон или електронна поща.
Съдържание на писмения сигнал
Чл. 15. (1) Писменият сигнал съдържа:
1. трите имена, адрес и телефон на подателя, както и електронен адрес, ако има такъв;
2. имената на лицето, срещу което се подава сигналът, и неговата месторабота, ако сигналът се подава срещу конкретни лица и те са известни;
3. конкретни данни за нарушение или за реална опасност такова да бъде извършено, място и период на извършване на нарушението, ако такова е извършено, описание на деянието или обстановката и други обстоятелства, доколкото такива са известни на сигнализиращото лице;
4. дата на подаване на сигнала, ако същият не се подава в електронна форма;
5. подпис, електронен подпис или друга електронна идентификация съгласно създадения от задължените субекти по чл. 11, ал. 1 канал за вътрешно подаване на сигнали.
(2) Към писмения сигнал може да се приложат всякакъв вид източници на информация, подкрепящи изложените в него твърдения, и/или позоваване на документи, в т. ч. посочване на данни за лица, които биха могли да потвърдят съобщените данни или да предоставят допълнителна информация. 
(3) Ако сигналът не отговаря на изискванията по ал. 1, на сигнализиращото лице се изпраща съобщение за отстраняване на допуснатите нередовности в 7-дневен срок от получаване на сигнала.
(4) Ако нередовностите не бъдат отстранени в срока по ал. 3, сигналът заедно с приложенията към него се връща на сигнализиращото лице.
Устно подаване на сигнал
Чл. 16. Устното подаване на сигнал може да се осъществява по телефон, по други системи за гласови съобщения и по искане на сигнализиращото лице - чрез лична среща в 7-дневен срок от постъпване на искането. 
Насърчаване на използването на канал за вътрешно подаване на сигнали
Чл. 17. (1) Сигналът може да се подаде чрез канал за вътрешно подаване, ако сигнализиращото лице прецени, че за него не е налице риск от ответни действия с цел отмъщение и че ще бъдат предприети ефективни мерки по проверка на сигнала. 
(2) Сигналът може да се подаде чрез канал за вътрешно подаване и от лицата по чл. 5, ал. 2, т. 2, 4, 5 и 7, когато информацията за нарушението им е станала известна при или по повод изпълнение на служебните им задължения или в друг работен контекст.
(3) Сигналът може да бъде подаден чрез канал за вътрешно или външно подаване на сигнал или и по двата начина. 
Извършване на вътрешна проверка
Чл. 18. (1) Администраторите на сигнали извършват проверка с цел оценка на точността на твърденията в сигнала в 2-месечен срок от получаването на сигнала, като: 
1. поддържат връзка със сигнализиращото лице;
2. по своя преценка могат да изискват допълнителна информация по сигнала от сигнализиращото лице и от трети страни;
3. насочват сигнализиращото лице към компетентните органи, когато се засягат неговите права;
4. предлагат на задължения субект по чл. 11, ал. 1 предприемане на конкретни мерки с цел преустановяване или предотвратяване на нарушението, в случаите, когато е констатирано нарушение или има реална опасност за извършването му;
5. препращат сигнала на компетентите органи с оглед на необходимост от предприемане на действия от тяхната компетентност в 
7-дневен срок от получаването му; за препращането се уведомява незабавно сигнализиращото лице; когато се установят данни за извършено престъпление, материалите се изпращат незабавно на прокуратурата;
6. предлагат на задължения субект по чл. 11, ал. 1 прекратяване проверката по сигнала с предприемане на действията по т. 4 или 5 или поради липса на достатъчно данни за нарушение или за реална опасност за извършване на такова.
(2) В случаите, когато сигналът е подаден срещу работодателя на сигнализиращото лице, в 3-дневен срок от получаването му администраторът изпраща сигнала заедно с приложенията към него на Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество.
(3) В 2-месечен срок от потвърждаването на получаването на сигнала служителите по ал. 1 уведомяват сигнализиращото лице за предприетите действия по сигнала. В случай че не е изпратено потвърждение за получаването на сигнала, уведомяването се извършва в 2-месечен срок от получаването на сигнала.
(4) За предприемане на последващи действия могат да бъдат определени лица от структурата на задължените субекти по чл. 11, ал. 1, различни от администраторите на сигналите. 
Права на засегнатото лице
Чл. 19. (1) Администраторът е длъжен да изслуша лицето, срещу което е подаден сигналът, или да приеме писмените му обяснения и да събере и оцени посочените доказателства.
(2) На засегнатото лице се предоставят за запознаване всички събрани доказателства и му се дава възможност да направи възражение в 7-дневен срок от предоставянето им, при спазване на защитата на сигнализиращото лице.
(3) Засегнатото лице може да представи и да посочи нови доказателства, които да бъдат събрани в хода на проверката.
Действия след извършване на проверката
Чл. 20. (1) В случаите, когато задълженият субект по чл. 11, ал. 1 одобри предложението по чл. 18, ал. 1, т. 6, администраторите прекратяват проверката по сигнала с писмено становище, което изпращат в 3-дневен срок от одобрението на сигнализиращото и на засегнатото лице, при спазване на задълженията за защита на сигнализиращото лице.
(2) В случаите, когато администраторът е прекратил проверката на основание чл. 18, ал. 1, т. 6, предложение трето, сигнализиращото лице може да подаде сигнал до Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество.

Раздел II
Външно подаване на сигнал

Компетентен орган 
Чл. 21. Компетентен орган за външно подаване на сигнал е Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество, наричана по-нататък „Комисията“.
Изисквания при създаване на канал за външно подаване на сигнал
Чл. 22. (1) Комисията  изгражда канал за външно подаване на сигнали, който отговаря на следните изисквания: 
1. управлява се по начин, който гарантира пълнотата, целостта и поверителността на информацията и възпрепятства достъпа на неоправомощени лица до тази информация; 
2. дава възможност за съхранение на записана на траен носител информация за провеждане на проверка по сигнала.   
(2) Комисията публикува на интернет страницата си в самостоятелен и лесно разпознаваем и достъпен раздел следната информация: 
1. условията, при които се предоставя правото на защита по този закон;
2. данните за контакт относно използването на канала за външно подаване на сигнал, по-специално електронни и пощенски адреси, телефонни номера, като се посочва дали телефонните разговори се записват;
3. процедурите, приложими за подаването на сигнали за нарушения, включително относно начина, по който Комисията може да поиска от сигнализиращото лице да изясни подадената информация или да предостави допълнителна информация, срока за предоставяне на обратна информация на сигнализиращото лице, вида и съдържанието на обратната информация;
4. режима на поверителност, приложим за сигналите, и информация за обработването на лични данни във връзка със сигналите;
5. последващите действия, които се предприемат във връзка със сигналите; 
6. възможностите за получаване на поверително консултиране за лицата, които обмислят да подадат сигнал,  процедурите и правните средства за защита срещу ответни действия;
7. условията, при които лицето, подаващо сигнал до Комисията, е защитено от носене на отговорност в случай на нарушаване на поверителността съгласно чл. 31.
Канал за външно подаване на сигнал
Чл. 23. (1) Комисията  изгражда канал за външно подаване на сигнали, като определя служител или служители, които: 
1. предоставят на всяко заинтересовано лице информация относно процедурите за подаване на сигнали;
2. приемат и регистрират сигнали за нарушения;
3. незабавно потвърждават получаването на сигнала, освен ако сигнализиращото лице изрично е поискало друго или служителят има основание да счита, че потвърждението за получаване на сигнала би изложило на риск защитата на самоличността на сигнализиращото лице; в случаите, когато това е невъзможно, потвърждаването се извършва не по-късно от седем дни от получаването на сигнала;

4. поддържат контакт със сигнализиращото лице, като могат да изискват допълнителна информация; 
5. извършват проверка на сигнала.
(2) Служителите по ал. 1 преминават обучение за приемането, разглеждането на сигнали и за защитата на лицата, които ги подават. 
(3) Служителите по ал. 1 могат да изпълняват и други дейности, в случай че съвместяването им не води до конфликт на интереси.
Подаване на сигнал 
Чл. 24. (1) Сигнализиращото лице може да подаде сигнал до Комисията чрез канал за външно подаване.  
(2) Сигналът се подава писмено или устно, по телефон или електронна поща.
(3) Писменият сигнал отговаря на изискванията на чл. 15.
(4) Ако сигналът не отговаря на изискванията по чл. 15, на сигнализиращото лице се изпраща съобщение за отстраняване на допуснатите нередовности в 7-дневен срок от получаване на сигнала.
(5) Ако нередовностите не бъдат отстранени в срока по ал. 3, сигналът заедно с приложенията към него се връща на сигнализиращото лице.
(6) Устното подаване се осъществява по телефон или по други системи за гласови съобщения и по искане на сигнализиращото лице чрез лична среща в 7-дневен срок.
(7) В случаите, когато се получи сигнал по начин, различен от този по ал. 2, или от служители, различни от служителите, отговарящи за разглеждането на сигналите, на служителите, които са го получили, се забранява да разкриват всякаква информация, чрез която би могла да се установи самоличността на сигнализиращото или на засегнатото лице, и те се задължават незабавно да препратят сигнала без изменения на служителите, отговарящи за разглеждането му.

Правомощия при извършване на проверката
Чл. 25. (1) Служителите по чл. 23:
1. поддържат връзка със сигнализиращото лице;
2. по своя преценка могат да изискват допълнителна информация по сигнала от сигнализиращото лице и от трети страни;
3. насочват сигнализиращото лице към компетентните органи, когато се засягат неговите права;
4. препращат сигнала в 7-дневен срок от получаването му на друг орган при необходимост от предприемане на действия от негова компетентност; в тези случаи сигнализиращото лице се уведомява за сезирането в 7-дневен срок.
(2) Служителите по ал. 1 предлагат на Комисията:
1. предприемане на конкретни мерки с цел преустановяване на нарушението в случаите, когато е констатирано такова; 
2. изпращане на съдържащата се в сигнала информация на компетентните институции, органи, служби или агенции на Европейския съюз с цел последващо разследване, когато това е предвидено в българското законодателство или в актове на Европейския съюз; в тези случаи сигнализиращото лице се уведомява за препращането в срока по ал. 1, т. 4. 
(3) Служителите по ал. 1 предлагат на Комисията прекратяване на проверката:
1. когато нарушението, за което е подаден сигналът, е очевидно маловажно и не налага предприемането на допълнителни последващи действия; приключването не засяга други задължения или приложими процедури във връзка с нарушението, за което е подаден сигнал, нито защитата по този закон по отношение на вътрешното или външното подаване на сигнали; 
2. по повтарящ се сигнал, който не съдържа нова информация от съществено значение за нарушение, по отношение на което вече има приключила проверка, освен ако нови правни или фактически обстоятелства не дават основание за предприемането на последващи действия; 
3. с предприемане на действията по ал. 2.
(4) В 3-месечен срок от потвърждаването на получаването на сигнала служителите по чл. 23 уведомяват сигнализиращото лице за предприетите действия по сигнала. В случай че не е изпратено потвърждение за получаването на сигнала, уведомяването се извършва в 2-месечен срок от получаването му.
(5) Комисията може да изисква и да получава информация от държавни и общински органи, както и от юридически и физически лица, необходима за установяване на нарушението.
(6) Органите и лицата по ал. 5 са длъжни в 7-дневен срок от получаване на искането да представят необходимата информация и документи.
(7) В случаите по ал. 3, т. 1 и 2 Комисията се произнася с решение, което подлежи на обжалване по реда на Административнопроцесуалния кодекс.
Права на засегнатото лице
Чл. 26. (1) В производството по установяване на нарушението се събират доказателства по реда на Административнопроцесуалния кодекс и се изслушва засегнатото лице.
(2) На засегнатото лице се предоставят за запознаване всички събрани доказателства и му се дава възможност да направи възражение в 7-дневен срок от предоставянето им, при спазване на защитата на сигнализиращото лице.
(3) Засегнатото лице може да представи и да посочи нови доказателства, които да бъдат събрани в хода на проверката.
Доклад на Комисията
Чл. 27. (1) Комисията се произнася с доклад за предприетите действия в срок, не по-дълъг от три месеца, или в надлежно обосновани случаи – шест месеца от получаването на сигнала. 
(2) Докладът по ал. 1 съдържа описание на информацията, съдържаща се в сигнала, предприетите действия,  окончателните резултати от проверката по сигнала и препоръки за предприемане на конкретни мерки с цел преустановяване на нарушението, когато е установено такова.
(3) Докладът на Комисията се съобщава на сигнализиращото лице и на засегнатото лице при спазване на задължението за защита на сигнализиращото лице.

Възможност за разглеждане на сигнал с приоритет
Чл. 28. (1) В случаи на множество постъпващи сигнали Комисията може да вземе решение за разглеждане с приоритет на сигналите за тежки нарушения, без да се засяга срокът по чл. 27, ал. 1.
(2) Редът и условията за разглеждане с приоритет на сигнали за тежки нарушения се приемат от Комисията. 
Данни за извършено престъпление
Чл. 29. Когато се установят данни за извършено престъпление, материалите се изпращат незабавно на прокуратурата.
Преглед на процедурите 
Чл. 30. (1) Комисията редовно и най-малко веднъж на три години преразглежда своите правила за външно подаване на сигнали и за последващи действия по тях, извършва анализ на практиката по прилагането на този закон и при необходимост актуализира правилата. 
(2) Комисията ежегодно изпраща на Европейската комисия информация за:
1. броя на постъпилите сигнали;
2. броя на извършените проверки и резултатите от тях;
3. отчет за финансовите постъпления от събраните глоби и имуществени санкции и оценка при установени финансови щети.
(3) При изготвянето на информацията по ал. 2 Комисията взаимодейства с други компетентни органи и институции, чийто правомощия попадат в приложното поле на закона. 
(4) Комисията публикува на интернет страницата си информацията по ал. 2 при спазване изискванията за защита на личните данни и на Закона за защита на класифицираната информация.

ГЛАВА ТРЕТА 
РАЗПОРЕДБИ, ПРИЛОЖИМИ ЗА ВЪТРЕШНОТО И ВЪНШНОТО ПОДАВАНЕ НА СИГНАЛИ

Задължение за поверителност 
Чл. 31. (1) Задължените субекти по чл. 11, ал. 1 и Комисията предприемат съответни мерки за защита на информацията, свързана с подадените сигнали за нарушения, и за защита на самоличността на сигнализиращите лица, като осигуряват достъп до информацията единствено на служителите, на които тези данни са необходими за изпълняване на служебните им задължения. 
(2) Предаването на данни и позоваването на обстоятелства от задължените субекти по чл. 11, ал. 1 и Комисията не може да разкрива пряко или косвено самоличността на сигнализиращото лице, както и да създаде предположение за неговата самоличност.
(3) Алинеи 1 и 2 се прилагат и за защита на самоличността на засегнатите лица.
(4) Разкриването на самоличността или информацията по ал. 1 се допуска само при изрично писмено съгласие на сигнализиращото лице.
(5) Независимо от предвиденото в ал. 1 самоличността на сигнализиращото лице и всяка друга информация, от която може пряко или непряко да се узнае неговата самоличност, може да бъде разкрита само когато това е необходимо и пропорционално задължение, наложено от българското законодателство или от правото на Европейския съюз в контекста на разследвания от национални органи или на съдебни производства, включително с оглед на гарантиране правото на защита на засегнатото лице.
(6) В случаите по ал. 5, преди разкриването на самоличността или на информацията по ал. 1, задължените субекти по чл. 11, ал. 1 или Комисията уведомяват сигнализиращото лице за необходимостта от разкриването им. Уведомлението е писмено и се мотивира. Сигнализиращото лице не се уведомява, когато с това се застрашава разследването или съдебното производство.

(7) Комисията и администраторите, които получават информация за нарушение, която включва търговски тайни, са длъжни да не използват или разкриват търговски тайни за целите, които надхвърлят необходимото за предприемане на последващи действия. 
Обработване на лични данни 
Чл. 32. (1) Всяко обработване на лични данни, извършено по силата на този закон, включително обмен и предаване на лични данни от лицата по 
чл. 13, ал. 1 и ал. 4 и служителите по чл. 23, доколкото това е необходимо за изпълнение на техните задължения, се извършва в съответствие с Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните (ОВ, L 119/1 от 4 май 2016 г.), наричан по-нататък „Регламент (ЕС) 2016/679”, и със Закона за защита на личните данни. 
(2) Комисията и задължените субекти по чл. 11, ал. 1 създават правила за защита на личните данни както на сигнализиращите лица, така и на засегнатите лица. Правилата съдържат най-малко строго необходимия набор от данни за обработването на един сигнал, условията за упражняване правата на субектите на данни пред съответния администратор – Комисията, и задължените субекти по чл. 11, ал. 1, сроковете за съхранение на данните в зависимост от типа производство, както и условията за унищожаване на личните данни с отпаднала необходимост или получени неправомерно. 
(3) Комисията и задължените субекти по чл. 11, ал. 1 въвеждат и писмени технически и организационни мерки за опазване целостта и неприкосновеността на личните данни, обработвани за целите на настоящия закон, включително при предаването им от един орган на друг. При нарушение на сигурността на данните органът, който го установи, уведомява в сроковете по чл. 33 от Регламент (ЕС) 2016/679 не само надзорния орган по защита на данните и засегнатите физически лица, но и всеки друг орган, от който е получил данните. 

(4) Правилата и мерките по ал. 2 и 3 подлежат на периодичен  преглед и актуализация от Комисията и задължените субекти по чл. 11, ал. 1. На лицата, натоварени с проверките на сигналите, се провежда периодичен, но не по-малко от два пъти годишно, инструктаж по прилагането на правилата и мерките по 
ал. 2 и 3.
Водене на регистър на сигналите 
Чл. 33. (1) Задължените субекти по чл. 11, ал. 1 и Комисията създават и поддържат регистър на постъпващите сигнали за нарушения, който не е публичен. 
(2) Всеки сигнал за нарушение се вписва в регистър незабавно след постъпването му в съответствие с изискванията за поверителност, предвидени в чл. 31. Регистърът съдържа информация за: 
1. лицето, което е приело сигнала; 
2. датата на подаване на сигнала; 
3. засегнатото лице, ако такава информация се съдържа в сигнала; 
4. обобщени данни за твърдяното нарушение, като място и период на извършване на нарушението, описание на деянието и други обстоятелства, при които е било извършено;
5. връзката на подадения сигнал с други сигнали след установяването й в процеса на обработване на сигнала; 
6. информация, която е предоставена като обратна връзка на лицето, подало сигнала, и датата на предоставянето й; 
7. предприетите последващи действия;
8. резултатите от проверката по сигнала; 
9. периода на съхраняване на сигнала.
(3) Информацията, вписана в регистъра, се съхранява по начин, който гарантира нейната поверителност и сигурност.
(4) Редът за воденето на регистъра се определя с акт на задължения субект по чл. 11, ал. 1, съответно на председателя на Комисията.

Документиране на устни сигнали 
Чл. 34. (1) Когато сигналът се подава по телефон или друга система за гласови съобщения, която позволява записване, както и когато се подава чрез лична среща документирането му се извършва със съгласието на лицето, което го подава, по един от следните начини: 
1. чрез запис на разговора на траен и позволяващ извличане носител; 
2. чрез съставяне на писмен протокол, в който разговорът се възпроизвежда пълно и точно.  
(2) Когато сигналът се подава по телефон или друга система за гласови съобщения, която не позволява записване, документирането му се извършва чрез съставяне на писмен протокол. 
(3) Протоколът по ал. 1 или 2 се съставя от лицето, на което е възложено приемането на сигнала. Протоколът се предоставя на лицето, подало сигнала, което удостоверява с подписа си, че  информацията е отразена точно. При необходимост от поправка или допълване на съдържанието на протокола, те се отразяват от лицето, съставило протокола, преди подписването му от лицето, подало сигнала. 

ГЛАВА ЧЕТВЪРТА 
МЕРКИ ЗА ОСИГУРЯВАНЕ НА ЗАЩИТА

Забрана за ответни действия спрямо лицата, които са подали сигнал или публично са оповестили информация за нарушение 
Чл. 35. Забранява се всяка форма на ответни действия с цел отмъщение спрямо лицата, посочени в чл. 5, както и заплахи или опити за такива, включително под формата на:
1. временно отстраняване, уволнение или прилагане на друго основание за прекратяване на правоотношението, по което лице полага наемен труд;
2. понижаване в длъжност или забавяне на повишение в длъжност;
3. изменение на мястото или характера на работата, продължителността на работното време  или намаляване на възнаграждението;
4. отказ за осигуряване на обучение за поддържане и повишаване на професионалната квалификация на работниците и служителите;
5. отрицателна оценка на работата, включително в препоръка за работа;
6. прилагане на имуществена и/или дисциплинарна отговорност, включително налагане на дисциплинарни наказания;
7. принуда, отхвърляне, заплашване за предприемане на ответни действия или действия, изразени физически, словесно или по друг начин, които имат за цел накърняване на достойнството на лицето и създаване на враждебна професионална среда;
8. пряка или непряка дискриминация, неравностойно или неблагоприятно третиране;
9. отнемане на възможност за преминаване от срочен трудов договор на трудов договор за неопределено време, когато работникът или служителят е имал оправдани правни очаквания да му бъде предложена постоянна работа;
10. предсрочно прекратяване на срочен трудов договор или отказ за повторно сключване, когато такова е допустимо по закон;
11. вреди, включително за репутацията на лицето, по-специално в социалните мрежи, или финансови загуби, включително загуба на бизнес и загуба на доход;
12. включване в списък, изготвен въз основа на официално или неофициално споразумение, в сектор или в отрасъл, което може да доведе до това лицето да не може да постъпи на работа или да не може да достави стока или услуга в този сектор или отрасъл (черен списък);
13. предсрочно прекратяване или разваляне на договор за стоки или услуги;
14. прекратяване на лиценз или разрешение;
15. насочване на лицето към извършване на медицински преглед.

Отговорност за вреди
Чл. 36. В случай на нарушение на забрана по чл. 35 сигнализиращото лице има право на обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди. 
Мерки за подкрепа 
Чл. 37. (1) Лицата по чл. 5 имат право на достъп до следните мерки за подкрепа:
1. информация или съвети, които са безплатни и лесно достъпни, относно наличните процедури и мерките за защита по чл. 38, 39, 40 и 41;
2. помощ пред всеки съответен орган, свързан с тяхната защита срещу ответни действия с цел отмъщение, включително удостоверяване на факта, че имат право на защита по този закон;
3. правна помощ в наказателни, граждански, административни и в  международни спорове по граждански  дела, свързани със защитата на сигнализиращото лице във връзка с подадения от него сигнал или оповестената информация, в съответствие със Закона за правната помощ;
4. извънсъдебно разрешаване на презгранични спорове чрез медиация в съответствие със Закона за медиацията. 
(2) Мерките по ал. 1, т. 1 и 2 се предоставят от Комисията, мерките по т. 3 - от Националното бюро за правна помощ, а мерките по т. 4 - от медиатор, вписан в Единния регистър на медиаторите.
Освобождаване от отговорност
Чл. 38. (1) Сигнализиращите лица не носят отговорност за придобиването на информацията, за която е подаден сигналът или която е публично оповестена, или за достъпа до нея, при условие че това придобиване или този достъп не съставлява престъпление.

(2) Сигнализиращите лица не носят отговорност за нарушаване на ограниченията за разкриване на информация, предвидени с договор, законов или подзаконов нормативен акт или административен акт, при условие че имат основателни причини да считат, че подаването на сигнал или публичното оповествяване на информацията е било необходимо за разкриване на нарушението.
(3) Когато лице подава сигнал или публично оповестява информация за нарушения, попадащи в обхвата на този закон, и тази информация включва търговска тайна и когато това лице отговаря на условията на този закон, това подаване на сигнал или публично оповестяване се счита за правомерно по смисъла на чл. 7, ал. 2 от Закона за защита на търговската тайна.  
Вреди, причинени на частноправни субекти
Чл. 39. Вреди, понесени от сигнализиращото лице във връзка с подадения от него сигнал или публично оповестената информация, се считат за причинени умишлено до доказване на противното. 
Възможност за прекратяване на съдебно производство
Чл. 40. Когато срещу лице има образувано наказателно, гражданско или административно производство във връзка с подаден от него сигнал или публично оповестена информация, то има право да поиска прекратяване на това производството, ако е имало основателна причина да предполага, че подаването на сигнала или публичното оповестяване на информацията са били необходими за разкриване на нарушение. 
Защита на засегнатите лица 
Чл. 41. (1) Засегнатото лице се ползва в пълна степен от правото си на защита и на справедлив процес, както и от презумпцията за невиновност, включително да бъде изслушано, и от правото си на достъп до отнасящите се до него документи.
(2) Засегнатото лице има право на обезщетение за всички имуществени и неимуществени вреди, когато е установено, че лицето по чл. 5 съзнателно е подало сигнал с невярна информация или публично е оповестило невярна информация. 
Отговорност за действие или бездействие, което не е свързано с подаването на сигнала
Чл. 42. Сигнализиращото лице носи отговорност съгласно българското законодателство за действие или бездействие, което не е свързано с подаването на сигнала или не е необходимо за разкриване на нарушението. 

ГЛАВА ПЕТА
АДМИНИСТРАТИВНОНАКАЗАТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

Административни нарушения
Чл. 43. (1) Наказва се с глоба в размер от 1000 до 5000 лева, освен ако не подлежи на по-тежко наказание, лице, което не изпълни задължение по 
чл. 12, ал. 1 и 2.
(2) Когато нарушението по ал. 1 е извършено от юридическо лице или едноличен търговец, се налага имуществена санкция в размер от 5000 до 
20 000 лева.
(3) За повторно нарушение  по ал. 1 и 2, наказанието е глоба от 5000 до 10 000 лева или имуществена санкция в размер от 10 000 до 30 000 лева.
Чл. 44. Наказва се с глоба в размер от 400 до 4000 лева, освен ако не подлежи на по-тежко наказание, лице, което:
1.	препятства или се опитва да препятства подаването на сигнал, подаден съобразно целта на този закон;
2.	в законоустановения срок не предприеме необходимите последващи действия по чл. 18 т. 4-6  във връзка със сигнала или умишлено ги забави;
3.	 в законоустановения срок не предостави информация за последващите действия на лицето, подало сигнала по чл. 18, ал. 2.
Чл. 45. Наказва се с глоба в размер от 2000 до 8000 лева, освен ако не подлежи на по-тежко наказание, лице, което:
1.	предприема действие с цел отмъщение срещу лицето, подало сигнала, или срещу лице, свързано с него, по чл. 35;
2.	 инициира производство, ако се извършва само с намерение да се увреди сигнализиращото лице.
Чл. 46. Наказва се с глоба в размер от 400 до 4000 лева, освен ако не подлежи на по-тежко наказание, лице, което нарушава задълженията по чл. 31.
Чл. 47. Когато е установено, че лицето съзнателно е подало сигнал или е оповестило публично невярна информация, се наказва с глоба от 3000 до 7000 лева.
Чл. 48. (1) Актовете за установяване на нарушенията се съставят от определени от председателя на Комисията длъжностни лица, а наказателните постановления се издават от председателя на Комисията.
(2) Съставянето на актовете, издаването, обжалването и изпълнението на наказателните постановления се извършват по реда на Закона за административните нарушения и наказания.
Чл. 49. Глобите и имуществените санкции се внасят в приход на държавния бюджет.
ДОПЪЛНИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
§ 1. По смисъла на този закон:
1. „Нарушения“ са действия или бездействия, които са:
а) незаконосъобразни и са свързани с българското законодателство или актовете на Европейския съюз в областите, посочени в чл. 3, или
б) противоречат на предмета или целта на правилата в актовете на Европейския съюз и областите, посочени в чл. 3.
2. „Работодател“ е всяко физическо лице, юридическо лице или негово поделение, както и всяко друго организационно и икономически обособено образувание (предприятие, учреждение, организация, кооперация, стопанство, заведение, домакинство, дружество и други подобни), което самостоятелно наема работници или служители по трудово и служебно правоотношение, включително за извършване на надомна работа и работа от разстояние и за изпращане за изпълнение на работа в предприятие - ползвател.
3.	„Информация за нарушение“ е информация, включително основателни подозрения, за действителни или потенциални нарушения, които са извършени или е много вероятно да бъдат извършени в организацията, в която работи или е работило сигнализиращото лице, или в друга организация, с която то е или е било в контакт по време на работата си, както и за опити за прикриване на нарушения.
4. „Работен контекст“ са настоящи или минали работни дейности в публичния или в частния сектор, чрез които, независимо от тяхното естество, лицата получават информация за нарушения и в рамките на които тези лица могат да бъдат подложени на ответни действия с цел отмъщение, ако подадат такава информация.
5. „Засегнато лице“ е физическо или юридическо лице, което се посочва при подаването на сигнала или при публичното оповестяване на информация като лице, на което се приписва нарушението или с което това лице е свързано.
6. „Обратна информация“ е предоставянето на сигнализиращото лице на информация за действието, което е предвидено или е вече предприето като последващо действие, както и за основанията за въпросното последващо действие.
7. „Отхвърляне“ е действие или бездействие с цел изолиране на лицето, подало сигнал или публично оповестило информация за нарушение от професионалната среда. 
8. ,,Предприятие‘‘ е всяко физическо лице, юридическо лице или гражданско дружество, което извършва стопанска дейност, независимо от собствеността, правната и организационната си форма. 
9. ,,Лица, свързани със сигнализиращото лице‘‘ са трети лица, които могат да бъдат подложени на ответни действия с цел отмъщение в работен контекст, като колеги или роднини без ограничение в степените.
10. ,,Повторно‘‘ е нарушението, извършено в едногодишен срок от влизане в сила на наказателното постановление, с което лицето е било наказано за същото по вид нарушение.
11. „Ответни действия с цел отмъщение“ е всяко пряко или непряко действие или бездействие, което настъпва в работен контекст, предизвикано е от вътрешно или външно подаване на сигнал или от публично оповестяване, и което причинява или може да причини неоправдана вреда на сигнализиращото лице.
12. „Последващи действия“ е всяко действие, предприето от лицето, приемащо сигнал, или от компетентен орган с цел оценка на точността на представените в сигнала твърдения и по целесъобразност с цел третиране на сигнализираното нарушение, включително чрез действия като вътрешна анкета, разследване, наказателно преследване, действия за обезпечаване на средства или приключване на процедурата.
13. „Достатъчно данни“ са данни, от които може да се направи основателно предположение за извършено нарушение, което попада в приложното поле на този закон.
14. „Очевидно маловажно нарушение“ е налице, когато извършеното нарушение разкрива явно незначителна степен на обществена опасност с оглед на липсата или незначителността на вредните последици.
15. „Тежко нарушение“ е налице, когато извършеното нарушение оказва или би могло да окаже значително и трайно във времето отрицателно въздействие върху обществения интерес. 
16. „Вътрешно подаване на сигнал“ е устно или писмено съобщаване на информация за нарушения в рамките на даден правен субект в частния или публичния сектор.
17. „Външно подаване на сигнал“ е устно или писмено съобщаване на информация за нарушения на компетентните органи.
18. „Траен носител“ е всеки носител на информация, даващ възможност на задължените субекти по чл. 11, ал. 1 или на Комисията да съхранява информация, който позволява лесното й използване в бъдеще за период, съответстващ на целите, за които е предназначена информацията, и който позволява непромененото възпроизвеждане на съхранената информация.
§ 2. Законът въвежда изискванията на Директива (ЕС) 2019/1937 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2019 година относно защитата на лицата, които подават сигнали за нарушения на правото на Съюза (OB, L 305/17 от 26 ноември 2019 г.), изменена с Регламент (ЕС) 2020/1503 на Европейския парламент и на Съвета от 7 октомври 2020 година относно европейските доставчици на услуги за колективно финансиране на предприятията и за изменение на Регламент (ЕС) 2017/1129 и на Директива (ЕС) 2019/1937 (OB, L 347, 20.10.2020, стр. 1)
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ 
§ 3. В Закона за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество (обн., ДВ, бр. 7 от 2018 г.; изм. и доп., бр. 20, 21, 41 и 98 от 2018 г., бр. 1, 17, 79 и 83 от 2019 г., бр. 69 и 70 от 2020 г. и бр. 12 от 2021 г.), в чл. 13, ал. 1 се правят следните изменения и допълнения:
1. Създава се нова т. 13:
„13. извършва проверка по реда на Закона за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения;“.
2. Досегашната т. 13 става т. 14.
§ 4. В Закона за правната помощ (обн., ДВ, бр. 79 от 2005 г.; изм. и доп., бр. 105 от 2005 г., бр. 17 и 30 от 2006 г., бр. 42 от 2009 г., бр. 32, 97 и 99 от 2010 г., бр. 9, 82 и 99 от 2011 г., бр. 82 от 2012 г., бр. 15 и 28 от 2013 г., бр. 53 от 2014 г., бр. 97 от 2016 г., бр. 13 и 63 от 2017 г., бр. 7, 56, 77 и 92 от 2018 г. и 
бр. 24 и 101 от 2019 г.), в чл. 8 се създава т. 14:
„14. осъществява правна помощ в наказателни, граждански, административни и в международни спорове по граждански дела във връзка с подаден сигнал или публично оповестената информация при условията и по реда на Закона за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения.“
§ 5. Комисията дава указания по прилагането на закона.
§ 6. В едномесечен срок от обнародването на този закон Комисията:
1. привежда правилника си в съответствие с изискванията на този закон;
2. приема правилата по чл. 25, ал. 2.
§ 7. В едномесечен срок от обнародването на този закон Комисията и задължените субекти по чл. 11, ал. 1 приемат правилата по чл. 30, ал. 2.
§ 8. Законът влиза в сила един месец след обнародването му в „Държавен вестник” с изключение на глава втора, раздел първи, които влизат в сила за работодателите в частния сектор с между 50 и 249 служители от 
17 декември 2023 г.

Приложение 
към чл. 3, ал. 1 и 3

Част I
A. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „а” — обществени поръчки:
1.	 Правила за възлагането на обществени поръчки и на договори за концесия, за възлагането на договори в областта на отбраната и сигурността и за възлагането на договори от субекти, извършващи дейност в секторите на водата, енергетиката, транспорта и пощенските услуги, и всякакви други договори, както е посочено в:
а)	Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
26 февруари 2014 г. за възлагане на договори за концесия (ОВ, L 94, 28.3.2014 г., стр. 1);
б)	Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
26 февруари 2014 г. за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ, L 94, 28.3.2014 г., стр. 65);
в)	Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
26 февруари 2014 г. относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги, и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ, 
L 94, 28.3.2014 г., стр. 243);
г)	Директива 2009/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
13 юли 2009 г. относно координирането на процедурите за възлагане на някои поръчки за строителство, доставки и услуги от възлагащи органи или възложители в областта на отбраната и сигурността и за изменение на директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО (ОВ, L 216, 20.8.2009 г., стр. 76).
2.	Процедури за преразглеждане, уредени с:
а)	Директива 92/13/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прилагането на правилата на Общността по възлагане на обществени поръчки на субекти, извършващи дейност във водния, енергийния, транспортния и телекомуникационния сектор (ОВ, L 76, 23.3.1992 г., стр. 14);
б)	Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ, L 395, 30.12.1989 г., стр. 33).

Б. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „б” — финансови услуги, продукти и пазари и предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма:
Правила за установяване на регулаторна и надзорна рамка и защита на потребителите и инвеститорите в областта на финансовите услуги на Съюза и капиталовите пазари, банкирането, кредитирането, инвестициите, застраховането и презастраховането, професионалните или личните пенсии, продуктите, ценните книжа, инвестиционните фондове, услугите в сферата на плащанията и дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (ОВ, L 176, 27.6.2013 г., стр. 338), както е посочено в:
а)	Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО (ОВ, L 267, 10.10.2009 г., стр. 7);
б)	Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (ОВ, L 174, 1.7.2011 г., стр. 1);
в)	Регламент (ЕС) № 236/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2012 г. относно късите продажби и някои аспекти на суапите за кредитно неизпълнение (ОВ, L 86, 24.3.2012 г., стр. 1);
г)	Регламент (ЕС) № 345/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 г. относно европейските фондове за рисков капитал (ОВ, L 115, 25.4.2013 г., стр. 1);
д)	Регламент (ЕС) № 346/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 г. относно европейски фондове за социално предприемачество (ОВ, L 115, 25.4.2013 г., стр. 18);
е)	Директива 2014/17/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
4 февруари 2014 г. относно договорите за кредити за жилищни недвижими имоти за потребители и за изменение на директиви 2008/48/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ, L 60, 28.2.2014 г., стр. 34);
ж)	Регламент (ЕС) № 537/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. относно специфични изисквания по отношение на задължителния одит на предприятия от обществен интерес и за отмяна на Решение 2005/909/ЕО на Комисията (ОВ, L 158, 27.5.2014 г., стр. 77);
з)	Регламент (ЕС) № 600/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ, L 173, 12.6.2014 г., стр. 84);
и)	Директива (ЕС) 2015/2366 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 г. за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) 
№ 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО (ОВ, L 337, 23.12.2015 г., 
стр. 35);
к)	Директива 2004/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
21 април 2004 г. относно предложенията за поглъщане (ОВ, L 142, 30.4.2004 г., стр. 12);
л)	Директива 2007/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
11 юли 2007 г. относно упражняването на някои права на акционерите на дружества, допуснати до регулиран пазар (ОВ, L 184, 14.7.2007 г., стр. 17);
м)	Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно хармонизиране на изискванията за прозрачност по отношение на информацията за издателите, чиито ценни книжа са допуснати за търгуване на регулиран пазар, и за изменение на Директива 2001/34/ЕО (ОВ, L 390, 31.12.2004 г., стр. 38);
н)	Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (ОВ, L 201, 27.7.2012 г., стр. 1);
о)	Регламент (ЕС) 2016/1011 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 г. относно индекси, използвани като бенчмаркове за целите на финансови инструменти и финансови договори или за измерване на резултатите на инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2008/48/ЕО и 2014/17/ЕС и на Регламент (ЕС) № 596/2014 (ОВ, L 171, 
29.6.2016 г., стр. 1);
п)	Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (ОВ, L 335, 17.12.2009 г., стр. 1);

р)	Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ, L 173, 12.6.2014 г., стр. 190);
с)	Директива 2002/87/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат и за изменение на директиви 73/239/ЕИО, 79/267/ЕИО, 92/49/ЕИО, 92/96/ЕИО, 93/6/ЕИО и 93/22/ЕИО на Съвета и директиви 98/78/ЕО и 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ, L 35, 11.2.2003 г., 
стр. 1);
т)	Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. относно схемите за гарантиране на депозити (ОВ, L 173, 12.6.2014 г., стр. 149);
у)	Директива 97/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
3 март 1997 г. относно схемите за компенсиране на инвеститорите (ОВ, L 84, 26.3.1997 г., стр. 22);
ф)	Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ, L 176, 27.6.2013 г., стр. 1);
х) Регламент (ЕС) 2020/1503 на Европейския парламент и на Съвета от 7 октомври 2020 г. относно европейските доставчици на услуги за колективно финансиране за бизнеса и за изменение на Регламент (ЕС) 2017/1129 и на Директива (ЕС) 2019/1937 (OB, L 347, 20.10.2020 г., стр. 1).
В. Чл. 3, ал. 1, т. 1, буква „в” — безопасност и съответствие на продуктите:
1.	Изисквания за безопасност и съответствие по отношение на продуктите, които се пускат на пазара на Съюза, определени и уредени:
а)	Директива 2001/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
3 декември 2001 г. относно общата безопасност на продуктите (ОВ, L 11, 15.1.2002 г., стр. 4);

б)	Законодателство на Съюза за хармонизация, свързано с промишлените продукти, включително изисквания за етикетиране, различни от храна, фураж, лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба, живи растения и животни, продукти с човешки произход и растителни и животински продукти, пряко свързани с тяхното бъдещо възпроизводство, изброени в приложения I и II към Регламент (ЕС) 2019/1020 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2019 г. относно надзора на пазара и проверките на съответствието на продуктите и за изменение на Директива 2004/42/ЕО и регламенти (ЕО) № 765/2008 и (ЕС) № 305/2011 (ОВ, L 169, 25.6.2019 г., стр. 1);
в)	Регламент (ЕС) 2018/858 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 година относно одобряването и надзора на пазара на моторни превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства, за изменение на регламенти (ЕО) No 715/2007 и (ЕО) No 595/2009 и за отмяна на Директива 2007/46/ЕО (OB, L 151, 14.6.2018 г. стр. 1-218).
2.	Правила за предлагане на пазара и употреба на чувствителни и опасни продукти, както е посочено в:
а)	Директива 2009/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
6 май 2009 г. за опростяване на реда и условията за трансфер на продукти, свързани с отбраната, вътре в Общността (ОВ, L 146, 10.6.2009 г., стр. 1);
б)	Директива 91/477/ЕИО на Съвета от 18 юни 1991 г. относно контрола на придобиването и притежаването на оръжие (ОВ, L 256, 13.9.1991 г., стр. 51);
в)	 Регламент (ЕС) 2019/1148 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2019 година за предлагането на пазара и употребата на прекурсори на взривни вещества, за изменение на Регламент (ЕО) № 1907/2006 и за отмяна на Регламент (ЕС) № 98/2013 (OB, L 186, 11.7.2019, стр. 1–20).
Г. Чл. 3, ал. 1, т. 1, буква „г” — безопасност на транспорта:
1.	Изисквания за безопасност в сектора на железопътния транспорт, уредени с Директива (ЕС) 2016/798 на Европейския парламент и на Съвета от 
11 май 2016 г. относно безопасността на железопътния транспорт (ОВ, L 138, 26.5.2016 г., стр. 102).
2.	Изисквания за безопасност в сектора на гражданското въздухоплаване, уредени с Регламент (ЕС) № 996/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно разследването и предотвратяването на произшествия и инциденти в гражданското въздухоплаване и за отмяна на Директива 94/56/ЕО (ОВ, L 295, 12.11.2010 г., стр. 35).
3.	Изисквания за безопасност в сектора на автомобилния транспорт, уредени с:
а)	Директива 2008/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
19 ноември 2008 г. относно управлението на безопасността на пътните инфраструктури (ОВ, L 319, 29.11.2008 г., стр. 59);
б)	Директива 2004/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
29 април 2004 г. относно минималните изисквания за безопасност за тунелите на трансевропейската пътна мрежа (ОВ, L 167, 30.4.2004 г., стр. 39);
в)	Регламент (ЕО) № 1071/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за установяване на общи правила относно условията, които трябва да бъдат спазени за упражняване на професията автомобилен превозвач, и за отмяна на Директива 96/26/ЕО на Съвета (ОВ, 
L 300, 14.11.2009 г., стр. 51).
4.	Изисквания за безопасност в морския сектор, уредени с:
а)	Регламент (ЕО) № 391/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно общи правила и стандарти за организациите за проверка и преглед на кораби (ОВ, L 131, 28.5.2009 г., стр. 11);
б)	Регламент (ЕО) № 392/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно отговорността на превозвачите на пътници по море в случай на произшествия (ОВ, L 131, 28.5.2009 г., стр. 24);
в)	Директива 2014/90/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. относно морското оборудване и за отмяна на Директива 96/98/ЕО на Съвета (ОВ, L 257, 28.8.2014 г., стр. 146);
г)	Директива 2009/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
23 април 2009 г. за определяне на основните принципи, които уреждат разследването на произшествия в областта на морския транспорт, и за изменение на Директива 1999/35/ЕО на Съвета и Директива 2002/59/ЕО (ОВ, 
L 131, 28.5.2009 г., стр. 114);
д)	Директива 2008/106/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно минималното ниво на обучение на морските лица (ОВ, L 323, 3.12.2008 г., стр. 33);
е)	Директива 98/41/ЕО на Съвета от 18 юни 1998 г. относно регистрацията на лица, които плават на борда на пътнически кораби, които оперират по направление към или от пристанища на държавите - членки от Общността (ОВ, L 188, 2.7.1998 г., стр. 35);
ж)	Директива 2001/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2001 г. относно установяване на хармонизирани изисквания и процедури за безопасното товарене и разтоварване на кораби за насипни товари (ОВ, L 13, 16.1.2002 г., стр. 9).
5.	Изисквания за безопасност, уредени с Директива 2008/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 септември 2008 г. относно вътрешния превоз на опасни товари (ОВ, L 260, 30.9.2008 г., стр. 13).
Д. Чл. 3, ал. 1, т. 1, буква „д” — опазване на околната среда:
1.	Всяко престъпление срещу опазването на околната среда, така както е определено от Директива 2008/99/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно защита на околната среда чрез наказателното право (ОВ, L 328, 6.12.2008 г., стр. 28), или всяко незаконно деяние, нарушаващо законодателството, посочено в приложенията към Директива 2008/99/ЕО.
2.	Правила относно околната среда и климата, както е посочено в:
а)	Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ, L 275, 25.10.2003 г., стр. 32);
б)	Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
23 април 2009 г. за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (ОВ, L 140, 5.6.2009 г., стр. 16);
в)	Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно енергийната ефективност, за изменение на директиви 2009/125/ЕО и 2010/30/ЕС и за отмяна на директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО (ОВ, L 315, 14.11.2012 г., стр. 1);
г)	Регламент (ЕС) № 525/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно механизъм за мониторинг и докладване на емисиите на парникови газове и за докладване на друга информация, свързана с изменението на климата, на национално равнище и на равнището на Съюза и за отмяна на Решение № 280/2004/ЕО (ОВ, L 165, 18.6.2013 г., стр. 13);
д)	Директива (ЕС) 2018/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 г. за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници (ОВ, L 328, 21.12.2018 г., стр. 82).
3.	Правила относно устойчивото развитие и управлението на отпадъците, както е посочено в:
а)	Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
19 ноември 2008 г. относно отпадъците и за отмяна на определени директиви (ОВ, L 312, 22.11.2008 г., стр. 3);
б)	Регламент (ЕС) № 1257/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 20 ноември 2013 г. относно рециклирането на кораби и за изменение на Регламент (ЕО) № 1013/2006 и Директива 2009/16/ЕО (ОВ, L 330, 
10.12.2013 г., стр. 1);
в)	Регламент (ЕС) № 649/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно износа и вноса на опасни химикали (ОВ, L 201, 27.7.2012 г., стр. 60).
4.	Правила относно замърсяването на морските води, на въздуха и шумовото замърсяване, както е посочено в:
а)	Директива 1999/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
13 декември 1999 г. относно наличието на потребителска информация за разхода на гориво и емисиите на CO2 по отношение на търговията с нови леки автомобили (ОВ, L 12, 18.1.2000 г., стр. 16);
б)	Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (ОВ, L 309, 27.11.2001 г., стр. 22);
в)	Директива 2002/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 юни 2002 г. относно оценката и управлението на шума в околната среда (ОВ, L 189, 18.7.2002 г., стр. 12);
г)	Регламент (ЕО) № 782/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 14 април 2003 г. относно забраната за използване на органотични съединения на корабите (ОВ, L 115, 9.5.2003 г., стр. 1);
д)	Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (ОВ, L 143, 30.4.2004 г., стр. 56);
е)	Директива 2005/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
7 септември 2005 г. относно замърсяване от кораби и налагане на санкции при нарушения (ОВ, L 255, 30.9.2005 г., стр. 11);
ж)	Регламент (ЕО) № 166/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. за създаване на Европейски регистър за изпускането и преноса на замърсители и за изменение на директиви 91/689/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ, L 33, 4.2.2006 г., стр. 1);
з)	Директива 2009/33/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаването на чисти и енергийноефективни пътни превозни средства (ОВ, L 120, 15.5.2009 г., стр. 5);
и)	Регламент (ЕО) № 443/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за определяне на стандарти за емисиите от нови леки пътнически автомобили като част от цялостния подход на Общността за намаляване на емисиите на CO2 от лекотоварните превозни средства (ОВ, L 140, 5.6.2009 г., стр. 1);
к)	Регламент (ЕО) № 1005/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно вещества, които нарушават озоновия слой (ОВ, L 286, 31.10.2009 г., стр. 1);
л)	Директива 2009/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. относно Етап II на улавянето на бензиновите пари при зареждането на моторни превозни средства на бензиностанции (ОВ, L 285, 31.10.2009 г., стр. 36);
м)	Регламент (ЕС) № 510/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2011 г. за определяне на стандарти за емисиите от нови леки търговски превозни средства като част от цялостния подход на Съюза за намаляване на емисиите на CO2 от лекотоварните превозни средства (ОВ, L 145, 31.5.2011 г., стр. 1);
н)	Директива 2014/94/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2014 г. за разгръщането на инфраструктура за алтернативни горива (ОВ, L 307, 28.10.2014 г., стр. 1);
о)	Регламент (ЕС) 2015/757 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2015 г. относно мониторинга, докладването и проверката на емисиите на въглероден диоксид от морския транспорт и за изменение на Директива 2009/16/ЕО (ОВ, L 123, 19.5.2015 г., стр. 55);
п)	Директива (ЕС) 2015/2193 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 г. за ограничаване на емисиите във въздуха на определени замърсители, изпускани от средни горивни инсталации (ОВ, L 313, 28.11.2015 г., стр. 1).
5.	Правила относно опазване и управление на водите и почвата, както е посочено в:
а)	Директива 2007/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
23 октомври 2007 г. относно оценката и управлението на риска от наводнения (ОВ, L 288, 6.11.2007 г., стр. 27);
б)	Директива 2008/105/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. за определяне на стандарти за качество на околната среда в областта на политиката за водите, за изменение и последваща отмяна на директиви 82/176/ЕИО, 83/513/ЕИО, 84/156/ЕИО, 84/491/ЕИО и 86/280/ЕИО на Съвета и за изменение на Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ, L 348, 24.12.2008 г., стр. 84);
в)	Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ, L 26, 28.1.2012 г., стр. 1).
6.	Правила относно опазване на природата и биологичното разнообразие, както е посочено в:
а)	Регламент (ЕО) № 1936/2001 на Съвета от 27 септември 2001 г. за определяне на мерки за контрол, приложими към риболовните дейности спрямо някои запаси от далекомигриращи видове (ОВ, L 263, 3.10.2001 г., стр. 1);
б)	Регламент (ЕО) № 812/2004 на Съвета от 26 април 2004 г. за определяне на мерки относно приуловите на представители на разред китообразни в риболовните полета и за изменение на Регламент (ЕО) № 88/98 (ОВ, L 150, 30.4.2004 г., стр. 12);
в)	Регламент (ЕО) № 1007/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно търговията с тюленови продукти (ОВ, 
L 286, 31.10.2009 г., стр. 36);
г)	Регламент (ЕО) № 734/2008 на Съвета от 15 юли 2008 г. относно опазването на уязвимите морски екосистеми в открито море от неблагоприятните въздействия при използване на дънни риболовни съоръжения (ОВ, L 201, 30.7.2008 г., стр. 8);
д)	Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно опазването на дивите птици (ОВ, L 20, 26.1.2010 г., стр. 7);
е)	Регламент (ЕС) № 995/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. за определяне на задълженията на операторите, които пускат на пазара дървен материал и изделия от дървен материал (ОВ, 
L 295, 12.11.2010 г., стр. 23);
ж)	Регламент (ЕС) № 1143/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2014 г. относно предотвратяването и управлението на въвеждането и разпространението на инвазивни чужди видове (ОВ, L 317, 4.11.2014 г., стр. 35).
7.	 Правила относно химикали, както е посочено в Регламент (ЕО) 
№ 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ, L 396, 30.12.2006 г., стр. 1).
8.	 Правила относно биологични продукти, както е посочено в Регламент (ЕС) 2018/848 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 
2018 г. относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти и за отмяна на Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета (ОВ, L 150, 14.6.2018 г., стр. 1).
Е. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „е” – радиационна защита и ядрена безопасност
Правила относно ядрена безопасност, както е посочено в:
а)	Директива 2009/71/Евратом на Съвета от 25 юни 2009 г. за установяване на общностна рамка за ядрената безопасност на ядрените инсталации (ОВ, L 172, 2.7.2009 г., стр. 18);
б)	Директива 2013/51/Евратом на Съвета от 22 октомври 2013 г. за определяне на изисквания за защита на здравето на населението по отношение на радиоактивни вещества във водата, предназначена за консумация от човека (ОВ, L 296, 7.11.2013 г., стр. 12);
в)	Директива 2013/59/Евратом на Съвета от 5 декември 2013 г. за определяне на основни норми на безопасност за защита срещу опасностите, произтичащи от излагане на йонизиращо лъчение и за отмяна на директиви 89/618/Евратом, 90/641/Евратом, 96/29/Евратом, 97/43/Евратом и 2003/122/Евратом (ОВ, L 13, 17.1.2014 г., стр. 1);
г)	Директива 2011/70/Евратом на Съвета от 19 юли 2011 г. за създаване на рамка на Общността за отговорно и безопасно управление на отработено гориво и радиоактивни отпадъци (ОВ, L 199, 2.8.2011 г., стр. 48);
д)	Директива 2006/117/Евратом на Съвета от 20 ноември 2006 г. относно надзор и контрол на превоза на радиоактивни отпадъци и отработено гориво (ОВ, L 337, 5.12.2006 г., стр. 21);
е)	Регламент (Евратом) 2016/52 на Съвета от 15 януари 2016 г. за установяване на максимално допустимите нива на радиоактивно замърсяване на храните и фуражите след ядрена авария или друг случай на радиационна аварийна обстановка и за отмяна на Регламент (Евратом) № 3954/87 и регламенти (Евратом) № 944/89 и (Евратом) № 770/90 на Комисията (ОВ, L 13, 20.1.2016 г., стр. 2);
ж)	Регламент (Евратом) № 1493/93 на Съвета oт 8 юни 1993 г. oтносно доставките на радиоактивни вещества между държавите членки (ОВ, 
L 148, 19.6.1993 г., стр. 1).
Ж. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „ж” — безопасност на храните и фуражите, здраве на животните и хуманно отношение към тях:
1.	Правото на Съюза в областта на храните и фуражите, уредено от общите принципи и изисквания, определени в Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания към законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ, L 31, 1.2.2002 г., стр. 1).
2.	 Здраве на животните, уредено с:
а)	Регламент (ЕС) 2016/429 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 г. за заразните болести по животните и за изменение и отмяна на определени актове в областта на здравеопазването на животните (Законодателство за здравеопазването на животните) (ОВ, L 84, 31.3.2016 г., 
стр. 1);
б)	Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1774/2002 (Регламент за страничните животински продукти) (ОВ, L 300, 14.11.2009 г., стр. 1).
3.	Регламент (ЕС) 2017/625 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2017 г. относно официалния контрол и другите официални дейности, извършвани с цел да се гарантира прилагането на законодателството в областта на храните и фуражите, правилата относно здравеопазването на животните и хуманното отношение към тях, здравето на растенията и продуктите за растителна защита, за изменение на регламенти (ЕО) № 999/2001, (ЕО) 
№ 396/2005, (ЕО) № 1069/2009, (ЕО) № 1107/2009, (ЕС) № 1151/2012, (ЕС) 
№ 652/2014, (ЕС) 2016/429 и (ЕС) 2016/2031 на Европейския парламент и на Съвета, регламенти (ЕО) № 1/2005 и (ЕО) № 1099/2009 на Съвета и директиви 98/58/ЕО, 1999/74/ЕО, 2007/43/ЕО, 2008/119/ЕО и 2008/120/ЕО на Съвета, и за отмяна на регламенти (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета, директиви 89/608/ЕИО, 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО, 91/496/ЕИО, 96/23/ЕО, 96/93/ЕО и 97/78/ЕО на Съвета и Решение 92/438/ЕИО на Съвета (Регламент относно официалния контрол) (ОВ, L 95, 7.4.2017 г., стр. 1).
4.	 Правила и стандарти относно защита на здравето и хуманното отношение към животните, както е посочено в:
а)	Директива 98/58/ЕО на Съвета от 20 юли 1998 г. относно защитата на животни, отглеждани за селскостопански цели (ОВ, L 221, 8.8.1998 г., 
стр. 23);
б)	Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета от 22 декември 2004 г. относно защитата на животните по време на транспортиране и свързаните с това операции и за изменение на директиви 64/432/ЕИО и 93/119/ЕО и Регламент (ЕО) № 1255/97 (ОВ, L 3, 5.1.2005 г., стр. 1);
в)	Регламент (ЕО) № 1099/2009 на Съвета от 24 септември 2009 г. относно защитата на животните по време на умъртвяване (ОВ, L 303, 
18.11.2009 г., стр. 1);
г)	Директива 1999/22/ЕО от 29 март 1999 г. относно държането на диви животни в зоологически градини (ОВ, L 94, 9.4.1999 г., стр. 24);
д)	Директива 2010/63/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2010 г. относно защитата на животните, използвани за научни цели (ОВ, L 276, 20.10.2010 г., стр. 33).
З. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „з” — обществено здраве:
1.	Мерки, установяващи високи стандарти на качество и безопасност на органи и вещества от човешки произход, уредени с:
а)	Директива 2002/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
27 януари 2003 г. за определяне на стандартите за качество и безопасност при вземането, диагностиката, преработката, съхранението и разпределението на човешка кръв и кръвни съставки и за изменение на Директива 2001/83/ЕО (ОВ, L 33, 8.2.2003 г., стр. 30);
б)	Директива 2004/23/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно установяването на стандарти за качество и безопасност при даряването, доставянето, контрола, преработването, съхраняването, съхранението и разпределянето на човешки тъкани и клетки (ОВ, L 102, 7.4.2004 г., стр. 48);
в)	Директива 2010/53/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
7 юли 2010 г. относно стандартите за качество и безопасност на човешките органи, предназначени за трансплантация (ОВ, L 207, 6.8.2010 г., стр. 14).
2.	Мерките, установяващи високи стандарти на качество и безопасност на лекарствени продукти и изделия за медицинска употреба, уредени с:
а)	Регламент (ЕО) № 141/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1999 г. за лекарствата сираци (ОВ, L 18, 22.1.2000 г., стр. 1);
б)	Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ, L 311, 28.11.2001 г., стр. 67);
в)	Регламент (ЕС) 2019/6 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 г. относно ветеринарните лекарствени продукти и за отмяна на Директива 2001/82/ЕО (ОВ, L 4, 7.1.2019 г., стр. 43);
г)	Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и създаване на Европейската агенция по лекарствата (ОВ, L 136, 30.4.2004 г., стр. 1);
д)	Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004 (ОВ, L 378, 27.12.2006 г., стр. 1);
е)	Регламент (ЕО) № 1394/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г. относно лекарствените продукти за модерна терапия и за изменение на Директива 2001/83/ЕО и на Регламент (ЕО) 
№ 726/2004 (ОВ, L 324, 10.12.2007 г., стр. 121);
ж)	Регламент (ЕС) № 536/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. относно клиничните изпитвания на лекарствени продукти за хуманна употреба и за отмяна на Директива 2001/20/ЕО (ОВ, L 158, 27.5.2014 г., стр. 1).
3.	Правата на пациентите, уредени с Директива 2011/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2011 г. за упражняване на правата на пациентите при трансгранично здравно обслужване (ОВ, L 88, 4.4.2011 г., стр. 45).
4.	Производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия, уредени с Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 г. за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ, L 127, 29.4.2014 г., стр. 1).
И. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „и” — защита на потребителите:
Правата на потребителите и защитата на потребителите, уредени с:
а)	Директива 98/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
16 февруари 1998 г. относно защитата на потребителите при обозначаването на цените на стоките, предлагани на потребителите (ОВ, L 80, 18.3.1998 г., стр. 27);
б)	Директива (ЕС) 2019/770 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2019 г. за някои аспекти на договорите за предоставяне на цифрово съдържание и цифрови услуги (ОВ, L 136, 22.5.2019 г., стр. 1);

в)	Директива (ЕС) 2019/771 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2019 г. за някои аспекти на договорите за продажба на стоки, за изменение на Регламент (ЕС) 2017/2394 и на Директива 2009/22/ЕО и за отмяна на Директива 1999/44/ЕО (ОВ, L 136, 22.5.2019 г., стр. 28);
г)	Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 г. относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (ОВ, L 171, 7.7.1999 г., стр. 12);
д)	Директива 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
23 септември 2002 г. относно дистанционна търговия на потребителски финансови услуги и за изменение на Директива 90/619/ЕИО на Съвета и на директиви 97/7/ЕО и 98/27/ЕО (ОВ, L 271, 9.10.2002 г., стр. 16);
е)	Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и за изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ, L 149, 11.6.2005 г., стр. 22);
ж)	Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 г. относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ, L 133, 22.5.2008 г., стр. 66);
з)	Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ, L 304, 22.11.2011 г., стр. 64);
и)	Директива 2014/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. относно съпоставимостта на таксите по платежните сметки, прехвърлянето на платежни сметки и достъпа до платежни сметки за основни операции (ОВ, L 257, 28.8.2014 г., стр. 214).

К. Член 3, ал. 1, т. 1, буква „к” — защита на неприкосновеността на личния живот и личните данни и сигурност на мрежите и информационните системи:
а)	Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
12 юли 2002 г. относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (ОВ, L 201, 31.7.2002 г., стр. 37);
б)	Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 г. относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ, L 119, 4.5.2016 г., стр. 1);
в)	Директива (ЕС) 2016/1148 на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 2016 г. относно мерки за високо общо ниво на сигурност на мрежите и информационните системи в Съюза (ОВ, L 194, 19.7.2016 г., стр. 1).
Част II
Член 3, ал. 2 се отнася до актове на Европейския съюз в областта на:
A. финансови услуги продукти и пазари, и предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма:
1. Финансови услуги:
а)	Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 
13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ, L 302, 17.11.2009 г., стр. 32);
б)	Директива (ЕС) 2016/2341 на Европейския парламент и на Съвета от 14 декември 2016 г. относно дейностите и надзора на институциите за професионално пенсионно осигуряване (ИППО) (ОВ, L 354, 23.12.2016 г., 
стр. 37);

в)	Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 г. относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети, за изменение на директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета и за отмяна на Директива 84/253/ЕИО на Съвета (ОВ, 
L 157, 9.6.2006 г., стр. 87);
г)	Регламент (ЕС) № 596/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. относно пазарната злоупотреба (Регламент относно пазарната злоупотреба) и за отмяна на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и директиви 2003/124/ЕО, 2003/125/ЕО и 2004/72/ЕО на Комисията (ОВ, L 173, 12.6.2014 г., стр. 1);
д)	Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (ОВ, L 176, 27.6.2013 г., 
стр. 338);
е)	Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и на Директива 2011/61/ЕС (ОВ, L 173, 12.6.2014 г., 
стр. 349);
ж)	Регламент (ЕС) № 909/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. за подобряване на сетълмента на ценни книжа в Европейския съюз и за централните депозитари на ценни книжа, както и за изменение на директиви 98/26/ЕО и 2014/65/ЕС и Регламент (ЕС) № 236/2012 (ОВ, L 257, 28.8.2014 г., стр. 1);
з)	Регламент (ЕС) № 1286/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 г. относно основните информационни документи за пакети с инвестиционни продукти на дребно и основаващи се на застраховане инвестиционни продукти (ПИПДОЗИП) (ОВ, L 352, 9.12.2014 г., стр. 1);
и)	Регламент (ЕС) 2015/2365 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 г. относно прозрачността при сделките за финансиране с ценни книжа и при повторното използване и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ, L 337, 23.12.2015 г., стр. 1);

к)	Директива (ЕС) 2016/97 на Европейския парламент и на Съвета от 20 януари 2016 г. относно разпространението на застрахователни продукти (ОВ, L 26, 2.2.2016 г., стр. 19);
л)	Регламент (ЕС) 2017/1129 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 г. относно проспекта, който трябва да се публикува при публично предлагане или допускане на ценни книжа до търговия на регулиран пазар и за отмяна на Директива 2003/71/ЕО (ОВ, L 168, 30.6.2017 г., стр. 12).
2. Предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризма:
а)	Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (ОВ, L 141, 5.6.2015 г., стр. 73);
б)	Регламент (ЕС) 2015/847 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 г. относно информацията, придружаваща преводите на средства, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1781/2006 (ОВ, L 141, 5.6.2015 г., стр. 1).
Б. безопасност на транспорта:
а)	Регламент (ЕС) № 376/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 г. за докладване, анализ и последващи действия във връзка със събития в гражданското въздухоплаване, за изменение на Регламент (ЕС) 
№ 996/2010 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2003/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на регламенти (ЕО) 
№ 1321/2007 и (ЕО) № 1330/2007 на Комисията (ОВ, L 122, 24.4.2014 г., стр. 18);
б)	Директива 2013/54/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 20 ноември 2013 г. относно определени отговорности на държавата на знамето за спазване и прилагане на Морската трудова конвенция от 2006 г. (ОВ, L 329, 10.12.2013 г., стр. 1);
в)	Директива 2009/16/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно държавния пристанищен контрол (ОВ, L 131, 
28.5.2009 г., стр. 57).

В. опазване на околната среда:
Директива 2013/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 
12 юни 2013 г. относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и за изменение на Директива 2004/35/ЕО (ОВ, L 178, 
28.6.2013 г., стр. 66).

Законът е приет от 48-ото Народно събрание на ………..…... 2022 г. и е подпечатан с официалния печат на Народното събрание.

ПРЕДСЕДАТЕЛ НА
НАРОДНОТО СЪБРАНИЕ:

(Вежди Рашидов)

 
М  О  Т  И  В  И

към проекта на Закон за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения

Предложеният законопроект за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения, транспонира Директива (ЕС) 2019/1937 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2019 година относно защитата на лицата, които подават сигнали за нарушения на правото на Съюза, наричана по-нататък „Директивата”. Уреждат се условията, редът и мерките за защита на лицата в публичния и частния сектор, които подават сигнали или публично оповестяват информация за нарушения на българското законодателство или на актове на Европейския съюз.
Законопроектът е заложен в Националния план за възстановяване и устойчивост със срок за изпълнение - третото тримесечие на 2022 г.
Причини, които налагат приемането на законопроекта:
На равнището на Съюза сигналите и публичните оповестявания от лица, сигнализиращи за нарушения от долу нагоре по веригата, са важен инструмент за прилагане правото и политиките на Съюза. Тези лица предоставят на правоохранителните системи на държавите членки и на Европейския съюз (ЕС) информация, която води до ефективно разкриване и разследване на нарушения на правото на ЕС. Лицата, които работят за дадена публична или частна организация или са в контакт с такава организация, често са първите, които научават за заплахи или вреди на обществения интерес, възникващи в този контекст. Чрез подаването на сигнали за нарушения тези лица играят ключова роля за разкриването и предотвратяването им. Въпреки това често пъти те се въздържат да подадат сигнал поради страх от ответни действия. В този контекст значението на предоставянето на ефективна защита на лицата, сигнализиращи за нарушения, се признава все по-често както на равнището на Съюза, така и на международно равнище. 

Целите, които се поставят:
Основната цел на настоящия законопроект е осигуряването на защита на лицата в публичния и в частния сектор, които подават сигнали или оповестяват публично информация за нарушения на българското законодателство или на актове на ЕС, станала им известна при или по повод извършване на тяхната работа или изпълнение на служебните им задължения или в друг работен контекст. Задължени субекти по този закон са всички работодатели в публичния сектор, с изключение на общините с по-малко от 10 000 жители или работодатели с по-малко от 
50 работници или служители. В този случай тези общини са освободени от задължението за изграждане на канал за вътрешно подаване на сигнали, като се предоставя възможност те да споделят ресурси за получаване на сигнали за нарушения и за предприемане на последващи действия по тях при спазване на задължението за поверителност. По отношение на частния сектор се предвижда задължени субекти да са работодателите с 50 или повече работници или служители, както и тези  с по-малко от 50 работници или служители, ако осъществяваната от тях дейност попада в обхвата на актовете на ЕС, посочени в част първа буква „Б“ и част втора от приложението към чл. 3, ал. 1 и 3. По отношение на работодателите в частния сектор с между 50 и 249 работници и служители в съответствие с Директива 2019/1937 се предвижда задължението за изграждане на вътрешен канал за подаване на сигнали за нарушения да влезе в сила от 17 декември 2023 г. Предвиждането на тази дерогация дава възможност такива системи за обработка на сигнали да бъдат използвани само в големите предприятия.
Със законопроекта се цели да се гарантира ефективна защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения по отношение на актове и области, при които е необходимо да се подобри правоприлагането. Обхватът е широк, като сред категориите са: обществени поръчки, финансови услуги, продукти и пазари, предотвратяване на изпирането на пари, опазване на околната среда, обществено здраве, защита на потребителите, безопасност на транспорта, защита на неприкосновеността на личния живот и личните данни, сигурност на мрежите и информационните системи и др. Същите са предвидени в чл. 3 от настоящия законопроект. Изключения от приложението на настоящия проект на закон се допускат съгласно чл. 4 относно правилата за възлагане на обществени поръчки в областта на отбраната и националната сигурност, ако те попадат в обхвата на 
член 346 от Договора за функционирането на Европейския съюз;  защитата на класифицирана информация; адвокатската тайна; поверителността на здравната информация; тайната на съдебното съвещание; провеждането на наказателно производство.
Предвид възможността за разширяване на приложното поле на защитата на лицата, подаващи сигнали, предвидена в чл. 2, т. 2 на Директива (ЕС) 2019/1937, в приложното поле на закона са включени сигнали за нарушения на правилата за заплащане на дължими публични държавни и общински вземания предвид наличието както на практика по тяхното нарушаване, така и на сигнали за същото.
В приложното поле на закона са включени и нарушения на трудовото законодателство и на законодателството, свързано с изпълнението на държавна служба. Нарушенията на трудовото законодателство са може би най-честите нарушения както спрямо общия брой нарушения и брой сигнали, така и спрямо нуждата от защита на лицата, подаващи сигналите, доколкото същите обикновено са в положение на субординация спрямо нарушителите и са силно застрашени от неблагоприятни действия заради подадените сигнали.
Към настоящия момент действащата нормативна уредба предвижда съществуването на различни органи с правомощия за проверка на сигнали в различни сфери на публичния сектор. В зависимост от характера на нарушението сигнали за нарушения могат да се подават до различни ведомства и институции – като например Държавна агенция „Национална сигурност“ (чл. 72 от Закона за мерките срещу изпирането на пари, чл. 9 от Закона за мерките срещу финансиране на тероризма), омбудсмана (чл. 19 от Закона за омбудсмана), Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество (чл. 47 от Закона за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество), Комисията за енергийно и водно регулиране (чл. 76 от Закона за енергетиката), Изпълнителна агенция „Железопътна администрация (чл. 32 от Наредба № 59 от 2006 г. за управление на безопасността на железопътния транспорт), Изпълнителна агенция "Главна инспекция по труда" (чл. 130а, ал. 5, чл. 130б, ал. 6, чл. 130в, 
ал. 4 от Кодекса на труда), Българската народна банка (чл. 79, ал. 13 от Закона за кредитните институции), Комисията за финансов надзор (чл. 13 от Закона за Комисията за финансов надзор и чл. 6 от Закона за прилагане на мерките срещу пазарните злоупотреби с финансови инструменти), финансови инспектори (чл. 5 от Закона за държавната финансова инспекция), управляващите органи на програмите, финансирани със средства от европейските структурни и инвестиционни фондове (чл. 69, ал. 3 от Закона за управление на средствата от Европейските фондове при споделено управление). За извършено престъпление от общ характер гражданите и длъжностните лица са длъжни да информират органите на прокуратурата или Министерството на вътрешните работи, или друг държавен орган (чл. 205 от Наказателно-процесуалния кодекс). Съществуващите в момента десетки структури към различните органи, които имат задачи за вътрешни проверки и работа по сигнали, създават съществени затруднения пред лицата, които биха желали да подадат сигнал за нарушение, доколко те трудно биха могли да се ориентират относно компетентния орган, до който сигналът следва да бъде подаден. Отделно следва да се отбележи, че тези органи не прилагат едни и същи стандарти по отношение на опазването на конфиденциалността на сигналоподателя и на сигнала.
В частния сектор липсват нормативни основания за изграждането на канали за вътрешно подаване на сигнали за нарушения. Наблюдават се изключения във финансовия сектор и регулацията на вътрешния пазар. Всяка банка е длъжна да създаде подходяща и ефективна процедура, по която служителите на банката да могат да сигнализират за нарушения в рамките на институцията по самостоятелен и независим ред (чл. 74, ал. 4 от Закона за кредитните институции). Задължение за създаване на подходящи процедури за докладване на нарушения е налице за всички лица, които осъществяват дейност в областта на финансовите услуги (чл. 9, ал. 2 от Закона за пазарните злоупотреби с финансови инструменти), инвестиционни посредници, пазарните оператори и доставчиците на услуги за докладване (чл. 65, 
ал. 1, т. 15, чл. 49, ал. 5, чл. 168, ал. 1, т. 7, чл. 219, ал. 6, чл. 223, ал. 5, чл. 226, ал. 4 от Закона за пазарите на финансови инструменти), управляващите дружества, инвестиционните дружества и депозитарите на колективни инвестиционни схеми (чл. 10а, чл. 37, ал. 8, чл. 104, ал. 1, т. 6 от Закона за дейността на колективните инвестиционни схеми и на други предприятия за колективно инвестиране). Задължени да приемат вътрешни правила за контрол и предотвратяване изпирането на пари и финансирането на тероризма са и лицата по чл. 4 от Закона за мерките срещу изпирането на пари (чл. 101, ал. 1 и ал. 2, т. 16 от ЗМИП). 
Определянето на единен централен орган, от една страна, ще доведе до преодоляване на съществуващата фрагментираност на настоящата правна уредба по отношение на подаването на сигнали или липсата на такава в определени сектори, а от друга - ще повиши ефективността на борбата с нарушенията в областите, посочени от закона. Централният орган също така ще улесни подаването на сигнали, което ще има положителен ефект и по отношение на прилагането на правото на Съюза и на българското законодателство в определените области. С настоящия законопроект се предлага Комисията за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество (КПКОНПИ) да действа като централен орган за външно подаване на сигнали.
Предвижда се КПКОНПИ да изгради външен канал за подаване на сигнали чрез определяне на служители, които да извършват проверка по тях и да предлагат предприемане на конкретни мерки с цел преустановяване на нарушението в случаите, когато е констатирано такова, или сезиране на друг орган, при необходимост от предприемане на действия от негова компетентност. 
Съгласно чл. 30 КПКОНПИ редовно и най-малко веднъж на три години ще преразглежда своите правила за външно подаване на сигнали и за последващи действия по тях, ще  извършва анализ на практиката по прилагането на закона. Ежегодно ще изпраща на Европейската комисия  данни за броя на постъпилите сигнали, извършените проверки и резултатите от тях, както и отчет за финансовите постъпления от събраните глоби и имуществени санкции и оценка при установени финансови щети. Комисията ще публикува на интернет страницата си посочената информация при спазване на изискванията за защита на личните данни и на Закона за защита на класифицираната информация, с цел осигуряване на публичност на резултатите от извършените проверки. 
От защитата по този законопроект ще може да се ползва възможно най-голям кръг категории лица, които подават сигнали или публично оповестяват информация за нарушения. Такива могат да бъдат както лице, което полага труд без трудово правоотношение и/или упражнява свободна професия и/или занаятчийска дейност, доброволец или стажант, съдружник, акционер, едноличен собственик на капитала, член на управителен или контролен орган на търговско дружество, член на одитен комитет на предприятие; лице, което работи за физическо или юридическо лице, негови подизпълнители и доставчици; кандидат за работа, участвал в конкурс или в друга форма на подбор за постъпване на работа и получил в това качество информация за нарушение; работник или служител, когато информацията е получена в рамките на прекратено трудово или служебно правоотношение. Защита по този закон ще се предоставя и на всяко друго сигнализиращо лице, което подава сигнал за нарушение, станало му известно в работен контекст.
Законопроектът предвижда защита да се предоставя срещу предприети ответни действия с цел отмъщение не само директно спрямо самите сигнализиращи лица, но и срещу ответни действия, които могат да бъдат предприети непряко, включително спрямо помощниците, колегите или роднините на сигнализиращото лице, които също са свързани посредством работата с работодателя на сигнализиращото лице, клиента или получателя на услугите. В този смисъл в чл. 5, ал. 4 е заложено, че  защита се предоставя и на лица, които помагат на сигнализиращо лице в процеса на подаване на сигнал; лица, които са свързани със сигнализиращото лице и които могат да бъдат подложени на ответни действия поради сигнализирането; както и юридически лица, в които сигнализиращото лице притежава дялово участие, за които работи или с които е свързано по друг начин в работен контекст. 
Законопроектът предвижда защитата да се предоставя и на лица, които правят тази информация обществено достояние, като например я оповестяват чрез онлайн платформи или социални мрежи, или на медиите и др. По този начин за първи път в българското законодателство се създават специални правила при публично оповестяване на информация за нарушения. 

Съгласно посоченото в съображение 34 от Директивата държавите членки следва да могат да решат дали от правните субекти в частния и в публичния сектор и от компетентните органи се изисква да приемат последващи действия във връзка с подадени анонимни сигнали за нарушения, които попадат в обхвата на настоящата Директива. Приемането за разглеждане на анонимни сигнали и предприемането на последващи действия по такива сигнали е предоставено на дискрецията на държавите членки. Възможността за подаването на анонимни сигнали създава множество рискове и предпоставки за накърняване на права, прояви на злонамерено поведение, постъпване на фалшиви и/или голям брой несъществени сигнали, с което да се внесе несигурност в гражданските и административни правоотношения. Съществена слабост при възприемане на подхода за разглеждане на анонимни сигнали е по-високият риск от набеждаване, с което ще се допусне възможността за засягане на честта, личното достойнство и уронване на престижа на засегнатото лице. Задействане на процедурата по проверка на анонимен сигнал може да има за последица и предприемането на съответни репресивни действия. С цел да се предотврати възможността за засягане на личните права и достойнство на лицето, срещу което е насочен сигналът, когато изложените в него твърдения са злонамерени и неверни, в настоящия законопроект е предвидено, че не се образува производство по анонимни сигнали или по сигнали, отнасящи се до нарушения, извършени преди повече от две години. 
Със законопроекта са предвидени задължения за създаване на канали за вътрешно подаване на сигнали за нарушения, канали за външно подаване и публично оповестяване на информация за нарушения. Това се дължи преди всичко на необходимостта да се подобрят съществуващите алтернативи на вътрешни канали (например т.нар. „горещи линии“). С настоящия законопроект се цели насърчаване на лицата да пристъпят на първо място към вътрешните канали за подаване на сигнали. По този начин се ограничават както негативните последици за организацията от гледна точка на репутацията й, така и се заздравява връзката служител - работодател на основата на доверие и вътрешно убеждение, че съответният проблем може да бъде ефективно и ефикасно разрешен с максимална степен на конфиденциалност. Вътрешното подаване на сигнали също е най-добрият начин за предаване на информация на лицата, които могат да допринесат за ранното и ефективно отстраняване на рискове за обществения интерес. Независимо от това, ако лицето счита, че за него е налице риск от ответни действия и няма да бъдат предприети ефективни мерки по проверка на сигнала, то може да използва външен канал за подаването на сигнала, а именно да го подаде до КПКОНПИ.
Самата защита се изразява в забрана за ответни действия с цел отмъщение, които могат да бъдат под формата на уволнение, понижаване в длъжност, налагане на дисциплинарни мерки, предсрочно прекратяване или разваляне на договор и др. 
Ясната юридическа забрана в закона за предприемане на ответни действия с цел отмъщение би имала важен възпиращ ефект и би била допълнително подсилена от разпоредбите за лична отговорност и санкции за извършителите на ответни действия с цел отмъщение. В случай на нарушение на забраната за ответни действия с цел отмъщение е предвидено право на обезщетение на лицето, подало сигнал за нарушение или публично оповестило информация, за претърпените имуществени и неимуществени вреди. 
Наред с това се предвиждат и допълнителни мерки, които следва да се предприемат, за да се гарантира защитата на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения - лесно достъпна информация и съвети относно процедурите и средствата за правна защита, обръщане на тежестта на доказване в съдебни производства, така че в случаи на  ответни действия с цел отмъщение лицето, което ги предприема, да носи отговорността да докаже, че действията му не представляват ответни действия с цел отмъщение и др.
С цел ограничаване на злонамереното подаване на сигнали се предвиждат няколко допълнителни изисквания по отношение на информацията, която сигнализиращият подава. По-конкретно се изисква сигнализиращите лица да имат основателна причина да считат, че информацията, за която са сигнализирали, е вярна към момента на подаването на сигнала. В тази връзка в законопроекта се предвижда дефинирането на „основателна причина“. По смисъла на настоящия законопроект съгласно чл. 6, ал. 1, т. 1 основателна причина е налице, когато сигнализиращото лице разполага с информация за имената на лицето, срещу което се подава сигналът, конкретни данни за твърдяното нарушение или реална опасност такова да бъде извършено, както и място и период на извършването му, когато такова е извършено. Това е важна предпазна мярка срещу злонамерено или целящо злоупотреба подаване на сигнали, като се гарантира, че тези, които съзнателно подават невярна информация, не се ползват от защита. В същото време тя гарантира, че сигнализиращото лице няма да бъде лишено от защита в случай на неточен сигнал поради неволна грешка. Също така сигнализиращите лица следва да имат право на защита, ако имат разумни основания да считат, че информацията, за която са подали сигнал, попада в приложното поле на законопроекта.
Законопроектът предвижда правила за обработката на сигнали и за защита на личните данни на лицата, посочени в сигнала. По този начин се гарантира, че поверителността на всяко сигнализиращо лице, засегнато лице и трети лица, посочени в сигнала, например свидетели или колеги, е защитена на всички етапи на процедурата.
Сигналът за извършено нарушение може да бъде подаден писмено или устно до администратора чрез канал за вътрешно подаване или до Комисията чрез канал за външно подаване. Устното подаване на сигнал може да се осъществява по телефона, по други системи за гласови съобщения и по искане на сигнализиращото лице - чрез лична среща в 7-дневен срок. Документирането на устни сигнали се извършва чрез запис на разговора на траен и позволяващ извличане носител или чрез съставяне на писмен протокол, в който разговорът се възпроизвежда пълно и точно.
Информацията по всеки постъпил сигнал се вписва незабавно в регистър, който не е публичен. Редът за воденето на регистъра се определя с акт на задължения субект по чл. 11, ал. 1, съответно на председателя на Комисията.
Действията, предприети срещу сигнализиращите лица извън работен контекст, например чрез производства, свързани с клевета, нарушаване на авторските права, търговски тайни, поверителност и защита на личните данни, също могат да имат сериозен възпиращ ефект върху сигнализирането. Сигнализиращите лица следва да могат да разчитат на подаването на сигнал с информация за нарушения или публичното оповестяване на информация в съответствие със законопроекта като защита в такива производства, при условие че информацията, за която е подаден сигнал или е публично оповестена, е била необходима за разкриване на нарушението. В тези случаи лицето, по чиято инициатива е образувано производството, следва да носи доказателствената тежест за това, че сигнализиращото лице не отговаря на условията, посочени в законопроекта. В тази връзка е предвидено, че когато срещу лице има образувано съдебно производство във връзка с подаден от него сигнал или публично оповестена информация, то има право да поиска прекратяване на това производството, ако е имало основателна причина да предполага, че подаването на сигнала или публичното оповестяване на информацията са били необходими за разкриване на нарушение.
С оглед на гарантиране на ефективността на правилата относно защитата на лицата, сигнализиращи за нарушения, в глава пета на законопроекта са предвидени административнонаказателни разпоредби. В тях са уредени съставите на нарушенията и са предвидени санкции за нарушителите. Предвидено е актовете за установяване на нарушенията да се съставят от определени от председателя на Комисията длъжностни лица, а наказателните постановления да се издават от председателя на Комисията. Съставянето на актовете, издаването, обжалването и изпълнението на наказателните постановления се извършват по реда на Закона за административните нарушения и наказания.
Предвижда се законопроектът да влезе в сила един месец след обнародването му в „Държавен вестник“. Това се налага поради обстоятелството, че срокът за транспониране на Директивата е изтекъл на 17 декември 2021 г, както и че е стартирала Процедура за нарушение 
№ 2022/0021 по чл. 258 от ДФЕС за неизпълнение на задължение за нотификация на национални мерки за транспониране на Директивата от Европейската комисия. Също така заложеният срок за приемане на законопроекта от Народното събрание по Националния план за възстановяване и устойчивост изтича в края на септември 2022 г.
Финансовите и други средства, необходими за прилагането на новата уредба
За прилагането на разпоредбите на проекта на Закон за защита на лицата, подаващи сигнали или публично оповестяващи информация за нарушения няма да са необходими финансови и други средства. Не се предвижда създаването на нови щатни бройки за изпълнение на посочените по закона дейности, тъй като функциите по приемане, обработване, разглеждане на сигнала и предприемане на последващи действия могат да бъдат осъществявани  от съществуващи вече структурни звена към всяка една от администрациите (напр. Инспекторатите по чл. 46 от Закона за администрацията и др.). Освен това, в някои от случаите, след подаване на сигнала по вътрешен или външен канал и разглеждането му ще се извършва препращане към орган с правомощия за предприемане на действия по сигнала. 
Предложеният законопроект не води до въздействие върху държавния бюджет.
Очакваните резултати от прилагането:
Гарантиране на ефективна защита на лицата в публичния и частния сектор, които подават сигнали или оповестяват публично информация за нарушения на българското законодателство или актове на Европейския съюз, станала им известна при или по повод извършване на тяхната работа или при изпълнение на служебните им задължения.
Справяне със съществуващата разпокъсаност на настоящата правна уредба по отношение на подаването на сигнали и  повишаването на правната сигурност, за да се работи ефективно по недостатъчното подаване на сигнали и да се подобри прилагането на правото на Съюза и на българското законодателство във всички определени области, в които нарушенията могат сериозно да навредят на обществения интерес.

МИНИСТЪР-ПРЕДСЕДАТЕЛ: