ДО
ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА	
ВРЕМЕННАТА КОМИСИЯ
ЗА ПОДГОТОВКА НА 
ПРЕДЛОЖЕНИЯ ЗА ПРОМЕНИ
В КОНСТИТУЦИЯТА
Г-Н ЛЮБЕН КОРНЕЗОВ

СТАНОВИЩЕ

ОТНОСНО: ЗАКОНОПРОЕКТА ЗА ИЗМЕНЕНИЕ И ДОПЪЛНЕНИЕ НА КОНСТИТУЦИЯТА НА РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ В ЧАСТТА, ОТНАСЯЩА СЕ ДО НАЦИОНАЛНИЯ ОМБУДСМАН

І. Относно необходимостта от конституционно закрепване на националния омбудсман.

1. Конституцията на Република България, като се основава на ценностите на съвременния конституционализъм, прогласява още в своя преамбюл като върховен принцип на българския обществен и държавен живот правата на личността, нейното достойнство и сигурност. По-нататък, в Глава Първа, Конституцията извежда като основно начало върховенството на закона и правовата държава. С други думи, нашата конституция въздига като равнопоставени конституционни ценности и върховенството на закона, и правата на човека. И повелява създаването на такава законодателна уредба и институционална среда, която да гарантира в най-голяма степен равенството в правата и пред закона на всяка човешка личност. 

Естествен израз на тази конституционна повеля беше и създаването със специален закон, приет от 39-то Народно събрание, на държавната институция на омбудсмана на Републиката. 

2. В конституционното развитие на европейските държави е подчертана тенденцията за конституционно закрепване на омбудсманската институция. Така се откроява на конституционно равнище стремежът на държавата да създаде ефикасни механизми за защита на основните права и свободи в отношенията „гражданин-администрация”. Заедно с това се създават предпоставки за повишаване на доверието към държавата при условие, че тя зачита правата на гражданите и принципите на доброто управление.

В тази посока е и Препоръка 1615 (2003) на Парламентарната Асамблея на Съвета на Европа, която препоръчва на държавите-членки институцията на омбудсмана да бъде конституционно закрепена (Recommendation 1615 /2003/).

Понастоящем, институцията на омбудсмана е конституционно регламентирана в повечето европейски държави като – Австрия, Дания, Гърция, Испания, Португалия, Финландия, Швеция, Холандия, Норвегия, Унгария, Полша, Словакия, Естония, Литва, Румъния, Словения, Молдова, Албания, Македония, Босна и Херцеговина, Хърватия, Украйна и други. 

В някои случаи - Португалия, Полша, Гърция - първоначално институцията е създадена със закон, а след това са приети конституционни текстове, с които омбудсманът е включен в кръга на конституционните органи. Това се предлага сега у нас.

3. Воден от тези принципни съображения, омбудсманът на Република България изразява подкрепа за заложената в проекта за конституционни промени идея за конституционализиране на омбудсмана и в нашата държавна система.

Конституционното уреждане на институцията на омбудсмана може да бъде извършено от 40-то Народно събрание тъй като с това не се нарушава баланса между основните конституционни органи. Както изрично е подчертано в Решение № 3 от 10.04.2003 г. на Конституционния съд по к.д. № 22 от 2002 г: „Формата на държавното управление няма да бъде обаче променена, ако се създаде нов конституционен орган, който не е основен и създаването му не влияе върху баланса между останалите органи и основните конституционни принципи. Такъв би бил например общественият защитник (омбудсманът).” 

4. Предложението е в хармония с изискванията на Европейския съюз за реформиране на съдебната власт, борбата с корупцията и за създаване на ефикасни извънсъдебни механизми за уреждане на спорове и закрила на правата и законните интереси на гражданите. Тези изисквания се извличат от мониторинговия Доклад на Европейската комисия от 25 октомври 2005  г. 

Конституционализирането на националния омбудсман ще бъде в съзвучие и с проекта за Европейска конституция, в който е включена уредба на Европейския Омбудсман.

ІІ. Относно включването на омбудсмана в кръга на   субектите, които са оправомощени да сезират Конституционния съд.

1. В същината на конституционно установената в повечето европейски държави концепция за т.нар. абстрактен и концентриран контрол за конституционосъобразност, осъществяван от независим и изведен от системата на трите разделени власти висш държавен орган, наричан конституционен съд е да се гарантира върховенството на конституцията. И то не само в системата на нормативните актове, но и в цялостния държавен живот. 

Фундаментално място в конституционната уредба на съвременната демократична и правова държава имат правата и свободите на гражданите. Нещо повече, зачитането на човешките права и основните свободи, наред със свободата, демокрацията и върховенството на закона са прогласени като основополагащи принципи на Европейския съюз (чл. 6, т. 1 от Договора за Европейски съюз). А спазването на Европейската конвенция за права и основните свободи е въздигнато като едно от основните задължения на Съюза (чл. 6, т. 2, ibidem)  

С други думи, да се гарантира реално върховенството на основния закон означава преди всичко да се създадат както нормативни, така и институционални гаранции за защита на правата и свободите. 

2. Възможността да бъде сезиран конституционния съд от определени висши конституционни органи с искане да се прогласи противоконституционността на даден закон или отделна разпоредба е солидна гаранция за осъществяването на конституционния надзор. 

Но все още, като че ли стои открит въпроса за необходимостта една висша държавна институция да сезира конституционния съд преди всичко и конкретно от гледище на правата и свободите и по повод на тяхното нарушаване, ограничаване или дори само застрашаване със законодателен акт. Именно институцията на националния омбудсман е мястото и органа, който може да извършва такава преценка. 

3. По силата на тази логика омбудсманът е оправомощен да сезира конституционния съд в редица европейски държави. Цитираната по-горе Препоръка 1615 (2003) на Парламентарната Асамблея на Съвета на Европа изрично препоръчва на държавите-членки да уредят такова правомощие на омбудсмана (para.10, iv, Recommendation 1615 /2003/).

Конкретни примери за нормативно оправомощаване на институцията на омбудсмана да се обръща към конституционния съд са налице както в много страни-членки на Европейския съюз, така и в страни, които са в процес на присъединяване към Съюза, а също така и в редица други европейски държави: Австрия, Испания, Португалия, Чехия, Полша, Словения, Унгария, Латвия, Русия, Албания, Македония, Украйна, Грузия, Румъния, Молдова и други (виж приложената подробна справка). 

Подчертана е тенденцията да се дава възможност на омбудсмана да сезира конституционния съд въобще по повод на нарушаване или ограничаване на правата и свободите със законодателен акт, а не само в пряка връзка и по повод на конкретна индивидуална жалба, която разглежда. Тази идея не е чужда и на съвременния български конституционализъм – в два от проектите за конституция, внесени в VІІ Велико Народно събрание (единия, разработен от колектив под ръководството на проф. Живко Миланов, а другия - на БСП) е предвидено не само конституционно уреждане на статута на омбудсмана (наричан в проектите „парламентарен защитник”), но и правомощието му да сезира конституционния съд на общо основание.

Във връзка с това, предлагаме на Народното събрание със Закона за изменение и допълнение на Конституцията да се уреди и правомощието на националния омбудсман да се обръща към Конституционния съд с искания за обявяване на противоконституционност на законови текстове, когато с тях се нарушават, ограничават или застрашават правата и свободите на гражданите.

Приложение: Справка относно правомощието на институцията на омбудсмана в редица европейски държави да сезира конституционния съд.

				ОМБУДСМАН НА
				РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ:
									Гиньо Ганев

СПРАВКА
относно правомощието на институцията на омбудсмана в редица 
европейски държави да сезира конституционния съд

Възможността институцията на омбудсмана да сезира конституционния съд (КС) е уредена на конституционно и/или законово равнище в редица европейски държави. 

Нещо повече, в Препоръка 1615 (2003) на Парламентарната Асамблея на Съвета на Европа се препоръчва на държавите-членки, както конституционно закрепване на институцията на омбудсмана, така и уреждане на правомощието му да сезира конституционния съд (para.10, iv, Recommendation 1615 /2003/).

Прави впечатление, че в повечето държави упражняването на това правомощие не е пряко свързано с конкретна жалба на гражданин до омбудсмана. Напротив, омбудсманът може да сезира КС винаги, когато законови разпоредби противоречат на конституцията. 

Примери за конституционна и/или законова уредба на правомощието на омбудсмана да сезира КС има както в много от страните-членки на ЕС, така и в страни в процес на присъединяване към Съюза, а също така и в редица други европейски държави:

 Австрия:
Чл. 148е от австрийската конституция предвижда, че Австрийският омбудсмански борд може да се обръща към конституционния съд, за да бъде обявен за незаконен /illegality/ даден акт на федералните власти.

 Испания:
Според органическия закон за защитника на народа (чл. 29), се дава възможност на омбудсмана да атакува пред испанския конституционен съд конституционосъобразността на законови разпоредби, а също да внася жалби за нарушаване на основни права, включително и срещу съдебни решения..

 Португалия:
В чл. 20, т. 3 от закон 9/91 от 1991 г. португалският омбудсман и оправомощен да сезира конституционния съд за обявяване на противоконституционност на актове на публичните власти.

 Полша:
Чл. 191 от Конституцията на Полша предвижда, че Комисарят по гражданските права /омбудсманът/ може да сезира полския конституционен съд, когато със закон са нарушават конституционните права и свободи, като в чл. 79 е въведено изключение във връзка с икономическите права. 

 Чехия:
Според чл. 64, ал. 2, б. „f” от чешкия закон за конституционния съд, общественият защитник на правата /омбудсман/ може да внася искане за обявяване на противоконституционност на подзаконови актове и тяхното противоречие с действащото законодателство или международните договори, по които Чешката република е страна.

 Словения:
Словенският Закон за конституционния съд предвижда, че омбудсманът може да сезира КС по повод на индивидуален случай, който разглежда. 

 Унгария:
Чл. 22 от унгарския закон за омбудсмана по гражданските права дава възможност да се сезира конституционния съд за тълкувателни решения, прогласяване на противоконституционност на закон или конституционна жалба.

 Латвия:
Чл. 17, ал. 1, т. 8 от латвийския закон за конституционния съд оправомощава Държавното бюро по човешките права да се обръща към конституционния съд.

 Румъния:
Чл. 13 от румънския закон за омбудсмана предвижда, че по собствена инициатива, както и по искане на Конституционния съд, Адвокатът на народа /омбудсманът/ изказва своята гледна точка пред него по противоконституционността на законите и регламентите, които засягат правата и свободите на гражданите.

 Русия:
Чл. 30, ал. 1, т. 5 от руския федерален закон за комисаря по човешките права дава право на адвоката на народа /омбудсмана/ да сезира конституционния съд.

 Албания:
Албанският омбудсман може да отправи препоръка към конституционния съд да обяви за противоконституционен даден закон – чл. 24, б. „с” от Закона за народния адвокат на Албания.

 Македония:
Чл. 30 от македонския закон за омбудсмана, предвижда възможност омбудсманската институция да предложи на конституционния съд да се произнесе по конституционосъобразността на закони и други актове.

 Украйна:
В Закона за Представителя по човешките права, чл. 13, т. 3, на омбудсмана се дава право да сезира конституционния съд за тълкуване на конституцията и за прогласяване на противоконституционност на закони, актове на президента, на правителството и на властите в автономната Република Крим.

 Грузия:
Чл. 21, б „i” от грузинския закон за обществения защитник дава право на тази институция да сезира конституционния съд.

 Молдова:
Конституцията и чл. 31 от молдовския закон за омбудсмана дават възможност да се сезира конституционния съд за конституционособразността на закони, декрети на президента, актове на правителството и международни договори.

 Черна гора:
Чл. 26 от Закона за защитника на човешките права и свободи в Черна гора дава възможност да се сезира конституционния съд относно конституционосъобразността на закони в областта на човешките права и свободи.