АСОЦИАЦИЯ НА ДАНЪКОПЛАТЦИТЕ 
В БЪЛГАРИЯ

						ДО
						ПРОФ. ЛЮБЕН КОРНЕЗОВ
						ЗАМ.-ПРЕДСЕДАТЕЛ НА НС

П Р Е Д Л О Ж Е Н И Е

От Гражданско сдружение “Асоциация на данъкоплатците
В България”

Относно: промени в Конституцията

Уважаеми проф. Корнезов,

Становището на Гражданско сдружение “Асоциация на данъкоплатците в България” е, преди всичко, да се извърши професионална редакция  на Конституцията, да се избегнат такива изрази като “по изключение”, “неотложни случаи” и др. (чл.21 ал.2, чл.30 ал.3), които размиват разпоредбите на Конституцията и отварят широко вратите за превратно тълкуване и дори за произвол. Излишно е да изтъкваме най-важните характеристики на закона, така както ги дефинира правната наука. Според големият наш конституционалист проф. Стефан Баламезов, те са определеност, точност, общ интерес.
Доколкото като върховен закон другите закони не могат да му противоречат, потребността от професионална редакция в най-висша степен се отнася до Конституцията. Само по такъв начин, според проф. Баламезов, върховният ни закон ще представлява “най-действеното средство за опазване на индивида от произвола на държавата”. Френският конституционалист Л. Дюги е още по-категоричен: “Всеки, който отрича този характер на закона, няма друга цел освен съзнателно или несъзнателно да приписва на произвола някакъв правен изглед”. 
Представител на сдружението може да участва в предлаганото редактиране, ако бъде поканен от комисията. 

На второ място, необходимо е още по-категорично да се подчертае върховенството на Конституцията. Упадъкът на националното ни правосъзнание се проявява най-вече в нормотворчеството. Законодатели се надпреварват да “пишат” закони, без да са осъзнали сакралността на върховния ни закон. Резултатът най-често е противоконституционни актове, действието на които превръща Конституцията във фиктивен закон. Ето защо предлагаме към ал.1 на чл.5 да се добави:
“Закони, подзаконови актове и/или части от тях, които противоречат на общия разум, основните начала на правото и справедливостта, Конституцията на Република България и нормите на Европейския съюз са нищожни и не могат да пораждат правно действие”;
а към ал.2 на чл.5 да се добави: 
“Всяко действие или бездействие на изборно или назначено длъжностно лице или магистрат, пренебрегващо по какъвто и да било начин непосредственото действие на разпоредбите на Конституцията, се въздига в престъпление срещу държавното устройство на Република България”.

Трето, необходимо е още по-категорично да се подчертае равнопоставеността на юридическите и физическите лица. Нарушаването на човешките права у нас често е резултат от криво разбираните представи за “върховенство” на чиновника или бизнесмена над обикновения гражданин, макар последният да е част от цялото, което чл.1 ал.2 на Конституцията определя като носител на държавната власт. Затова, предлагаме да се добави нова ал. 3 към чл.6:
“Гражданите и юридическите лица са равни пред закона”. 

На четвърто място е особено чувствителния проблем за земята. Нашето разбиране за стратегическо разрешаване на този проблем в съответствие с европейските норми е земята да се обяви за национална собственост, а правото на владение и неговото наследяване за вечни времена – да се гарантира и защитава от закона. Ето защо, предлагаме следните промени в чл.чл.21 и 22:
“Чл. 21(1) Земята е изключително национална собственост, която се ползва от особената закрила на държавата и обществото.
(2) Правото на владение и неговото наследяване за вечни времена се гарантира и защитава от закона.
(3) Обработваемата земя се използва само за земеделски цели. Промяна на нейното предназначение се допуска само при доказана нужда, при условие, че тази нужда не може да бъде задоволена по друг начин и след предварително и равностойно обезщетение.
Чл. 22 (1) Чужденците и чуждестранните юридически лица имат право на владение, на ползване, на строеж или други вещни права върху земя за срок не по-кратък от 33 години с право на продължение на срока при същите съпоставими условия.
(2) Чужденците и чуждестранните юридически лица могат да придобиват право на собственост върху жилищни, стопански и други застроени недвижими имоти, ведно с правото на владение за вечни времена върху прилежащите им терени”.

Пето, за стимулиране развитието на науката, образованието и изкуствата, предлагаме да се добави нова ал.2  към чл. 23:
“За дарения в областта на науката, образованието и изкуствата гражданите и юридическите лица приспадат до 3 на сто от годишните си данъчни задължения”.

Шесто, чл.чл.30 и 31 да се приведат в съответствие с чл. 6 (Право на справедлив съдебен процес)  на Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, а именно:
В чл.30(3) да отпадне думата “неотложни”;
В чл.31, първата алинея да възпроизведе чл.6 на Европейската конвенция, а именно:
“Всяко лице, при решаването на правен спор относно неговите граждански права и задължения или основателността на каквото и да е наказателно обвинение срещу него, има право на справедливо и публично гледане на неговото дело в разумен срок от независим и безпристрастен съд, създаден в съответствие със закона. Съдебното решение се обявява публично, но пресата и публиката могат да бъдат отстранявани по време на целия или на част от съдебния процес в интерес на нравствеността, обществената и националната сигурност в едно демократично общество, когато това се изисква от интересите на непълнолетните лица или за защита на личния живот на страните по делото, или само в необходимата според съда степен, в случаите, когато поради особени обстоятелства публичността би нанесла вреда на интересите на правосъдието. В тези случаи задължение на съда е да мотовира основанията си за тези ограничения”.
Сегашната ал.1 на чл.31 да стане ал.2, сегашната ал.2 да стане ал.3 и т.н. Към сегашната ал.7, която да стане ал.8, да се добави:
“…както и за престъпления срещу държавното устройство на Република България” (срвн. предложение второ, по-горе, за допълнение на чл. 5 ал.2).

Седмо, доколкото правата, залегнали в гл.ІІ на Конституцията, са неотменими и не се допуска злоупотребата с тях, чл.150 ал.1, както и чл.87 ал.1 могат да се отнасят единствено до държавните органи. От което следва, че всеки гражданин може да сезира Конституционния съд, както и Народното събрание, чрез жалба, предложение или петиция. Не би и могло да бъде другояче, след като гражданите, народът, по смисъла на чл.1 ал.2, е носител на държавната власт, Върховен суверен на Република България. Недопустимо е на Върховния суверен да се отнема правото на законодотелна инициатива и да сезира Конституционния съд, след като може да упражнява държавната власт и непосредствено!
В този смисъл и независимо от категоричността на разпоредбата на чл.45, както и за да не продължават да се правят на умрели лисици в  Конституционния съд, да се внесе следното пояснение към ал.1 на чл.150:
“Конституционният съд действа по инициатива на следните държавни органи: най-малко на една пета…”
Доколкото правото по чл.45 може да представлява законодателно предложение или петиция, уместно би било да се добави към ал.1 на чл. 87:
“Право на законодателна инициатива имат всеки народен представител, Министерския съвет и гражданите”.

Осмо,  към ал.1 на чл. 57 да се добави:
“…и не могат да се осъществяват срещу заплащане”.
Едва ли някой би оспорил възприетите през последните три века общи начала на правото и справедливостта, както и разбирането, според което правото престава да бъде право, щом започва да се осъществява срещу заплащане!
N.В. Доколкото член 57 ал.1 може да се изменя само от ВНС, това предложение прилагаме само като позиция на гражданското сдружение. 

Девето, не бихме искали да се включим в широката дискусия за имунитета. Кардиналният проблем, според нас, е отзоваването  или предсрочното прекратяване на пълномощията  на народния представител. В съответствие с разпоредбите на чл.чл. 67, 68(1) и 76(2), действията на народния представител трябва стриктно да съответстват на Конституцията и законите на страната. Независимо, че могат да бъдат пречупени през неговата съвест и убеждения, тези действия във всяко отношение трябва да бъдат мотивирани от интересите на народа. Освен това, народният представител представлява целия народ и обвързването му със задължителен мандат е недействително!
Колцина са депутатите от последните 16 години, действията на които са били съобразени с тези конституционни императиви? Как могат гражданите, народът, Върховният суверен да отзовават свой представител, чиито действия престъпват конституцията или който е абдикирал от задълженията си? Процедурата, предвидена в Конституцията, е толкова мъглява и тромава, че изключва такава възможност на практика. Провалът на българския преход в значителна степен се дължи на неудовлетворителното представяне на българските законодатели. Може ли да се промени това положение, да се приведе то в съответствие с конституционните императиви?
“Асоциацията на данъкоплатците в България” предлага следната редакция на чл. 72:
“………..
т.3. Установяване на неизбираемост;
нова т.4. Установяване на несъвместимост, изразяваща се в дейност и/или чрез действия или бездействие, които престъпват Конституцията и законите, увреждат интересите на гражданите и обществото, престъпват волята и интересите на нацията, несъвместими са с положението на народен представител според общоприетите морални норми на обществото, набавили са за себе си или за другиго облага или са причинили другиму вреда и от тези действия или бездействие са настъпили или могат да настъпят немаловажни вредни последици, когато народният представител системно абдикира от задълженията си, когато престъпва клетвата си по чл.76 ал.2………;
т.5. смърт;
ал.(2) В случаите на т.1 и 2 решението се приема от Народното събрание;
Нова ал. (3) В случаите на т.3 и 4 решението се приема от Конституционния съд по предложение на Народното събрание”.

Десето, горните предложения да се възпроизведат и по отношение на представители на изпълнителната власт  в чл.113,  както следва. Към алинея (1) се добавя:
“…по чл.72 (1) т.4”.
Сегашната алинея (2) отпада, а на нейно място се предлага:
Нова ал. (2) Решението по ал. (1) се приема от Народното събрание”.

Единадесето, най-много, най-безспорни и най-справедливи са съображенията по отношение ефективността на съдебната власт. Във фоайето на втория етаж на  Съдебната палата в София, градителите са издълбали надпис на български и на латински, за да напомня постоянно на магистратите:
Iustitia fundamentum regrorum. In omnibus guidem
maxime tamen in iure aeguitas spectanda est. 
Което ще рече:
Правосъдието е основа на държавността. Справедливостта трябва да се съблюдава във всичко, особено в правосъдието.
Трябва ли да се чудим защо държавността ни е със затихващи функции, след като, по всеобщо убеждение, правосъдието ни не въздава справедливост? Магистратите са независими по смисъла на чл. чл. 8 и 117 ал.2, но само по отношение на другите две власти. Те са длъжни незабавно да се самозадействат, когато тези власти закононарушават. Това е основанието за съществуване на съдебна власт във всяка правова държава. За съжаление, през последните 16 години у нас, това почти не се е случвало.
От друга страна обаче, магистратите са зависими от закона, както и от носителя на държавната власт. Недопустимо е да осъществяваш правосъдие в името на народа и същевременно да си независим от същия този народ, от Върховния суверен на Република България. Тази недопустимост, за съжаление, у нас се оказва практика.
Именно тази порочна практика трябва да се преустанови. Да се възстанови правораздаване в името на народа. Действията си съдебната власт да осъществява съобразно общия разум на закона, основните начала на правото и справедливостта, при стриктно съблюдаване разпоредбите на Конституцията, която има непосредствено действие. Правосъдието да се превърне в страж на законността, най-действено средство за опазване на гражданите и обществото от произвола на чиновници, обявили се за държавата. С други думи правораздаването да се превърне в орган на гражданите по стръмния им път към заветното гражданско общество.
Промените на гл.VІ трябва да гарантират, според “Асоциацията на данъкоплатците”, ефективно, бързо, достъпно правораздаване, както и отговорност на магистратите пред Върховния суверен на Република България – народа. Затова предлагаме да се добави  към ал. 3 на чл.129:
“както и при условията на чл. 72(1)т.4”.
нова ал.(4): “В случаите на чл. 129 (3) Висшият съдебен съвет действа като върховна съдебна инстанция, извършва самостоятелно следствени и процесуални действия и постановява решения и присъди в съответствие със закона, като прилага и нормата на чл.37 (1) т.6 и 7 от НК”.
Произтичащо от горното е да се добави в чл. 131:
“Решенията на Висшия съдебен съвет …..по чл.129 ал.2 и ал.3 се приемат с тайно гласуване”.
Както личи от горните предложения, най-същественото, според нас, е Висшият съдебен съвет да се превърне в независим от съдебната власт блюстител на чистотата на съдебната власт, в действен страж на гражданското общество срещу евентуално недобросъвестни, порочни или некомпетентни действия на отделни магистрати. След като се явява кадрова инстанция на съдебната власт, да преценява действията или бездействието на магистратите, тяхната професионална компетентност, разбирането им за еднаквото и точно прилагане на закона и т.н., няма логични мотиви съставът на ВСС да бъде само от юристи. България разполага с достатъчно светли умове – философи, математици, анализатори – които мислят в логически и правни категории, не по-зле от светилата на правната ни наука.
От друга страна, сега съществуващият квотен принцип нагледно демонстрира своите недостатъци. Преди всичко членът на ВСС не е независим от своите колеги в съдебната власт. Ще санкционира ли член на ВСС свой колега-магистрат, ако има вероятност последният да го смени след две или три години? Впрочем, при толкова публично огласявани факти за корупция в съдебната власт през последните години, колко са магистратите санкционирани от ВСС?
Именно разбирането за необходимостта от независимост на ВСС при санкциониране на съдебната власт, мотивира предложението ни за изменение и допълнение на чл.130(1),(2),(3) и (4),  както следва:
“Висшият съдебен съвет се състои от 27 членове. Председателят на Върховния касационен съд, председателят на Върховния административен съд и Главният прокурор са по право негови членове. За членове на Висшия съдебен съвет, които не са негови членове по право, се избират лица с безспорен принос за утвърждаването на гражданско общество в Република България, притежаващи научна степен, високи професионални и нравствени качества, с най-малко десетгодишен стаж в научната област и които не са заемали длъжности в съдебната власт. Половината от този състав трябва да бъде с юридическо образование. Членовете на Висшия съдебен съвет, които не са негови членове по право, се избират от Народното събрание за срок от девет години. Те не могат да бъдат преизбирани веднага след изтичането на деветгодишния срок. Този състав се обновява през три години”.
Както и изменение на чл. 132(2), ако се запази имунитета:
“Преди да пристъпи към разглеждане на случаи по чл. 129(3) и (4) Висшият съдебен съвет приема решение за снемане на имунитета на съдия, прокурор или следовател”.

Дванадесето, озадачаваща е сегашната разпоредба на чл. 151(2) противоконституционният акт да прекрати действието си от деня на влизане на решението на КС. Основните начала на правото и справедливостта повеляват противоконституционността да не може да поражда правно действие.
Нека си представим хаоса в държавата и обществото, когато нормотворци последователно противоконституционствуват, КС отменя актовете им; отново противоконституционствуват, КС отново отменя актовете им и т.н., а данъкоплатецът плаща ли плаща! Впрочем, не е ли подобно положението в милата ни татковина? За да не остават безнаказани противоконституционствуващи нормотворци, не е ли редно да се измени последното изречение на ал.2:
“…Актът, обявен за противоконституционен, е нищожен и не може да поражда правно действие”.

Тринадесето, да се прецизира мястото и ролята на Сметната палата чрез приемане на нов закон за Сметната палата. Сега, например, палатата може да контролира как се харчи доларът, получен от приватизацията на даден обект, но не и защо обектът е бил приватизиран за един долар! Също така, задължение на Министерството на финансите е да събира данъците и таксите, но дали парите на данъкоплатците се разпределят и разходват в интерес на гражданите и обществото, както повелява конституцията, не е съвсем осветено?
Според “Асоциацията на данъкоплатците в България”, компетенциите на Сметната палата трябва да се разширят така, че да се превърне тя в страж на парите на данъкоплатците, в орган на гражданското общество, да осъществява пълен надзор над всички публични разходи и вземания.
Освен това, като следствие от предложението ВСС да се превърне в блюстител на чистотата на съдебната власт, тук предлагаме Сметната палата да може да осъществява санкции срещу съдебната власт. Разходите извършени за и/или от последната не са ли част от публичните разходи? Защо, например, ако няма крайно съдебно решение в срок от шест месеца след образуването на дадено производство, Сметната палата да не удовлетворява ефективно материалната претенция на граждани и стопански субекти за сметка на бюджета на съдебната власт? Не е ли това един от начините да се освети съдебната власт, да се види кой е мързелив или некачествен, кой е недобросъвестен или корумпиран? Както и да се даде основание на ВСС за съответното разследване? За усъвършенстване и издигане престижа на съдебната власт? Не е ли това и един от начините жалбите до Международния съд в Страсбург да се сведат до минимум?
N.B. Ефективното удовлетворяване на материални претенции на граждани и стопански субекти за сметка на бюджета на съдебната власт, не е пречка съдебната власт да си възстанови средствата след постановяването на крайното решение ако причините за просрочването на шестмесечния срок за постановяване на крайното решение действително са се оказали уважителни.
Затова предлагаме следното изменение на чл.91:
“Чл. 91(1) Народното събрание избира Сметна палата, която осъществява контрол за изпълнението на бюджета, надзор над всички публични разходи и вземания, удовлетворява ефективно претенции на граждани и стопански субекти, за сметка на бюджета на съдебната власт, ако в срок от шест месеца, след образувано по тяхно искане съдебно производство, няма крайно съдебно решение.
(2) Сметната палата се състои от председател и 24 члена. Председателят и членовете се избират от Народното  събрание за срок от девет години. Те не могат да бъдат преизбирани веднага след изтичането на деветгодишния срок.
(3) За членове на Сметната палата се избират лица с висше образование, с безспорен принос за утвърждаване на гражданско общество в Република България, притежаващи високи професионални, делови и нравствени качества, с най-малко десетгодишен стаж в съотватната област. Този състав се обновява през три години. Половината от този състав трябва да бъде с юридическо образование.
(4) Организацията, правомощията и редът за дейността на Сметната палата се уреждат със закон”.

Молим, приемете, уважаеми проф.Корнезов, отличните ни почитания и уверения за най-добро сътрудничество.

София, 14.02.2006 г.

						ПРЕДСЕДАТЕЛ: /п/
						 
					Д-р Радко Ханджиев