ОМБУДСМАН НА РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ

						ДО

						Г-Н ЛЮБЕН КОРНЕЗОВ
						ЗАМ.-ПРЕДСЕДАТЕЛ НА
						НАРОДНОТО СЪБРАНИЕ

Уважаеми господин Корнезов,

На 3 февруари 2006 г., петък, както всички знаем, се прие на първо четене законопроекта за изменение и допълнение на Конституцията.

По време на дебатите няколко народни представители се изказаха положително за идеята омбудсманът на Република България да може да сезира Конституционния съд в случаи, когато със законодателен акт се засягат правата на гражданите и техните организации.
Молбата е, преди второто четене да се направят две предложения:

-	първо, по-прецизна редакция на бъдещия чл.91а, с която се очертава по-добре функцията на омбудсмана като конституционен орган;
-	второ, да се внесе малко допълнение в чл.150 на Конституцията, с което омбудсманът да може да се обръща към Конституционния съд. 
Представям Ви примерен проект, като мисля, че неговите идеи не би трябвало да срещнат възражения в политическото ниво на управляващата коалиция.
Искам да вярвам, че те ще бъдат разгледани своевременно и внесени в Народното събрание.
Приложение: съгласно текста.

7 февруари 2006 г.
					С уважение: /п/ Гиньо Ганев

ПРЕДЛОЖЕНИЯ 
ПО ЗАКОНОПРОЕКТ ЗА ИЗМЕНЕНИЕ И ДОПЪЛНЕНИЕ
НА КОНСТИТУЦИЯТА НА  РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ 

(№ 554-01-98, внесен на 22.12.2005 г., приет на първо
четене на 3 февруари 2006 г.)

1.	В § 2 се правят следните изменения:
“Чл. 91а. (1) Народното събрание избира омбудсман, който се застъпва за правата на гражданите и техните организации, когато те са засегнати или застрашени от държавните и общинските органи и техните администрации, както и от лицата, които предоставят обществени услуги.
(2) Омбудсманът има самостоятелен бюджет. Правомощията и организацията на дейността му се уреждат със закон.”

2.	Създава се нов § 8 със следното съдържание:

“§ 8. В чл.150, ал. 1 след думите “Върховния административен съд” съюзът “и” отпада и се поставя запетая, а след думите “главния прокурор” се добавя “и омбудсмана”.

МОТИВИ

По т. 1:

В конституционното развитие на европейските държави е подчертана тенденцията за конституционно закрепване на омбудсманската институция.
Понастоящем, институцията на омбудсмана е конституционно регламентирана в повечето европейски държави като – Австрия, Дания, Гърция, Испания, Португалия, Финландия, Швеция, Холандия, Норвегия, Унгария, Полша, Словакия, Естония, Литва, Румъния, Словения, Молдова, Албания, Македония, Босна и Херцеговина, Хърватия, Украйна и други.
В тази посока е и Препоръка 1615 (2003) на Парламентарната Асамблея на Съвета на Европа, която препоръчва на държавите-членки институцията на омбудсмана да бъде конституционно закрепена (Recommendation 1615 /2003/).
В някои случаи – Португалия, Полша, Гърция – първоначално институцията е създадена със закон, а след това са приети конституционни текстове, с които омбудсманът е включен в кръга на конституционните органи. Това се предлага сега у нас.
Предлаганото изменение на заложения в законопроекта текст съответства на препоръките, отразени в Становището на Консултативния съвет по законодателството при Народното събрание. А именно да се допълни текста с “нормативно значими съдържателни моменти”, каквито са по-разгърнатото дефиниране на конституционната роля на омбудсмана и подчертаването на неговата институционална и бюджетна независимост.

По т. 2:

Фундаментално място в конституционната уредба на съвременната демократична и правова държава имат правата и свободите на гражданите. Нещо повече, зачитането на човешките права и основните свободи, наред със свободата, демокрацията и върховенството на закона са прогласени като основополагащи принципи на Европейския съюз (чл.6, т. 1 от Договора за Европейски съюз). А спазването  на  Европейската конвенция  за права  и основните 
					2
свободи е въздигнато като едно от основните задължения на Съюза (чл.6, т.2, ibidem).
С други думи, да се гарантира реално върховенството на основния закон означава преди всичко да се създадат както нормативни, така и институционални гаранции за защита на правата и свободите.
У нас все още стои открит въпроса за необходимостта една висша държавна институция да сезира Конституционния съд преди всичко и конкретно от гледище на правата и свободите и по повод на тяхното нарушаване, ограничаване или дори само застрашаване със законодателен акт. Именно институцията на националния омбудсман е мястото и органа, който може да извършва такава преценка.
По силата на тази логика омбудсманът е оправомощен да сезира Конституционния съд в редица европейски държави. Препоръка 1615 (2003) на Парламентарната Асамблея на Съвета на Европа изрично препоръчва на държавите-членки да уредят такова правомощие на омбудсмана (para.10, iv, Recоmmendation 1615 /2003/).
Конкретни примери за нормативно оправомощаване на институцията на омбудсмана да се обръща към Конституционния съд са налице, както в много страни-членки на Европейския съюз, така и в страни, които са в процес на присъединяване към  Съюза, а също така и в редица други европейски държави: Австрия, Испания, Португалия, Чехия, Полша, Словения, Унгария, Латвия, Русия, Албания, Македония, Украйна, Грузия, Румъния, Молдова и други (виж приложената подробна справка).
Подчертана е тенденцията да се дава възможност на омбудсмана да сезира Конституционния съд въобще по повод на нарушаване или ограничаване на правата и свободите със законодателен акт, а не само в пряка връзка и по повод на конкретна индивидуална жалба, която разглежда.

Във връзка с това, предлагаме на Народното събрание със Закона за изменение и допълнение на Конституцията да се уреди и правомощието на националния омбудсман да се обръща към Конституционния съд с искания за обявяване на противоконституционност на законови текстове, когато с тях се нарушават, ограничават или застрашават правата и свободите на гражданите.