До г-н Любен Корнезов
Председател на Временната комисия за подготовка на предложенията за промени в Конституцията към
Народното събрание

УВАЖАЕМИ Г-Н КОРНЕЗОВ,

Институт “Отворено общество” – София е инициатор и посредник за организиране на Граждански Конвент за промени в Конституцията с участието на широк кръг представители на професионалните, политическите и академичните среди и на гражданското общество в България. 

За последните две години Конвентът се утвърди като форум за обсъждане на различни аспекти на българската конституционна политика и на представяне на алтернативи за решаване на нейните най-остри проблеми. 

Въз основа на обобщение на последното заседание на Конвента, проведено на 6 февруари 2006 г., предлагаме при подготовката за второ четене на Законопроекта за изменение и допълнение на Конституцията, Комисията да вземе предвид  три препоръки. Те отразяват становища и аргументи, които бяха широко подкрепени по време на тази дискусия. 

Предлаганите от Институт “Отворено общество” – София промени в Законопроекта за изменение и допълнение на Конституцията отразяват разбирането, че правомощията на председателите на Върховните съдилища и правомощията на Главния прокурор са коренно различни, поради което следва да бъдат разграничени процедурите по тяхното освобождаване. 

Съгласно Конституцията и действащото законодателство правомощията на Председателите на Върховните съдилища са ограничени. В същото време правомощията на Главния прокурор са значителни - той може да определя прокурора и да дава указания по всяко индивидуално производство. Последните изменения на Конституцията и новия Наказателнопроцесуален кодекс още повече увеличават правомощията на прокурора. Тези изменения предоставят на прокуратурата пълен контрол и върху предварителното разследване в наказателното производство. 

Огромните правомощия на Главния прокурор, съчетани с монополното право на прокурора да привлича към наказателна отговорност, оправдават необходимостта от засилен контрол върху работата на Главния прокурор от страна на Народното събрание. 

За разлика от Главния прокурор, срещу когото практически е невъзможно наказателно разследване, съдиите могат да бъдат обект на такова разследване. Това, както и силно ограничените им правомощия, правят ненужна процедурата по отстраняването им от Народното събрание. Освен това, от гледна точка на принципа на независимостта на съда, такава процедура е силно проблематична. 

Поради тези причини, предлагаме предвидената в законопроекта процедура по освобождаване на висши магистрати от Народното събрание да остане единствено по отношение на Главния прокурор.

Втората препоръка е свързана с ограничаване на новопредвидените правомощия на Министъра на правосъдието. Съгласявайки се, че е необходимо известно възстановяване на баланса между изпълнителната власт и Висшия съдебен съвет в управлението на съдебната система, някои от предвидените промени - правомощието за изготвяне на бюджет на съдебната власт, за квалификация на магистрати и контрола върху решаването на делата от съдилищата - са неудачни. По този начин се предоставят прекомерни правомощия на Министъра на правосъдието и се засяга принципа за независимост на съдебната власт. 

Третото предложение е свързано с предвиждането на възможността Омбудсманът да сезира пряко Конституционния съд, като механизъм за засилване защитата на основните права на гражданите. Основната роля на Омбудсмана е да бъде посредник в постигането на по-голяма закрила на човешките права и в този смисъл е необходимо да се разшири кръгът на субектите, имащи право да сезират Конституционния съд.  По този начин би се запълнила празнотата в основния закон по отношение на защитата основните човешки права – гражданите ще могат индиректно да реагират относно законови разпоредби, които нарушават Конституцията и засягат по непозволен начин техните права, прокламирани в основния закон. Единствено предоставянето на такова правомощие на Омбудсмана би оправдало вписването му в Конституцията.

Правейки това предложение, бихме искали да насочим Вашето внимание към евентуалната възможност за въвеждане на индивидуалната жалба в България. Според Решение №3/2003 година на Конституционния съд:“Не представлява промяна във формата на държавно управление и възлагането на нови функции на някои от основните конституционни органи, когато това няма да накърни баланса между институциите и няма да засегне някой от основните конституционни принципи, като политически плурализъм (чл. 11, ал. 1 и 2 от Конституцията), разделението на властите (чл. 8 от Конституцията), правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Конституцията) и независимостта на съдебната власт (чл. 117, ал. 2 от Конституцията). Така би било например, ако се даде законодателна инициатива на президента или ако Конституционният съд може да бъде сезиран и от отделни граждани.” 

Цитираното решение ясно показва, че обикновено Народно събрание, при наличието на достатъчно политическа воля, би могло да предвиди тази възможност. Подчертаваме също така, че експертната общност многократно е изтъквала необходимостта от въвеждане на индивидуалната жалба с цел усъвършенстване механизмите за закрила на основните права и свободи на гражданите. (Заседание на Гражданския Конвент от 04 май 2005 година и от 16 ноември 2005 година - http://constitution.osf.bg). 

Искрено се надяваме, че в своята работа Временната комисия ще вземе предвид мнението на неправителствените организации, наравно с това на националните институции. 

15 февруари 2005 г.
София

С уважение,

Георги Стойчев
Изпълнителен директор
Институт “Отворено общество” – София

ПРЕДЛОЖЕНИЕ
във връзка с обсъждането на Законопроект за изменение и допълнение на Конституцията на Република България вх.№ 554-01-98/22.12.2005 г. внесен от
Михаил Миков и група народни представители

І. Разграничаване в третиране на Главния прокурор и председателите на върховните съдилища 

§3. В чл. 84 се правят следните изменения и допълнения:

1.	Създава се нова точка 16 със следното съдържание:

16. изслушва и приема годишния отчет на Главния прокурор за дейността на прокуратурата и следствието.

§6. В чл.129 се правят следните изменения:

1.	В ал.2, изречение първо – отпадат думите “и освобождават”. 

2.	Създава се нова ал.6 със следното съдържание:

“(6) Председателят на Върховния касационен съд  и председателят на Върховния административен съд се освобождават от президента по предложение на Висшия съдебен съвет. Президентът не може да откаже освобождаването при повторно направено предложение.”

3.	Създава се нова ал.7 със следното съдържание:

“(7)  Главният прокурор в случаите на ал.3, т.2 и т.3 се освобождава от Президента по предложение на Висшия съдебен съвет. В случаите по ал.3 т.4 и т.5 Главният прокурор се освобождава по предложение на най-малко една четвърт от народните представители и по решение на Народното събрание, ако повече от две трети от народните представители са гласували за това.”

ІІ. Предвиждане на възможност омбудсманът да сезира Конституционния съд

 §2. Създава се нов чл.91а със следното съдържание:
“Чл.91а (1) Народното събрание избира омбудсман, който застъпва за правата на гражданите и техните организации. 
(2) Правомощията и дейността на омбудсмана се уреждат със закон.”

§8. (нов) В чл.150 ал.1 след думата “Министерски съвет” се добавя “, омбудсмана”. 

ІІІ. Ограничаване на предвидените правомощия на Министъра на правосъдието да изготвя проект за бюджет на съдебната власт, да организира квалификацията на магистрати и да осъществява контрол за решаване на делата

§7. В чл.130 се създава нова ал.6 със следното съдържание:

(6) Министърът на правосъдието:
1. управлява имуществото на съдебната власт.
2. прави предложения пред Висшия съдебен съвет за назначаване, понижаване и освобождаване на магистрати.
3. осъществява контрол върху магистратите за реда на образуване и движение на делата.